[89] MARKSTUDIER 1 37 



vaiKllin^ar iiiiim iij^t rum vare sit;- i blek jorden eller i rostjorden. Möjligen 

 kan man spåra en liten urlakning- av fosforsyra i blekjorden. Tydligare fram.- 

 träder anrikningen av limonitiskt järn i rostjorden. Blekjorden har emellertid 

 ej heller samma utpräglade utseende som gammal, typisk blekjord. Efter 

 tvättning med saltsyra kunde man knappt förmärka någon etsning av mineral- 

 kornen i likhet med vad som brukar vara fallet i typisk blekjord av gammal 

 ålder. Det är sålunda tydligt, att det första stadiet vid uppkomsten av en 

 blekjord är en färgförändring, som ej iir förenad med några kvantitativt be- 

 tydande kemiska förändringar. Av intresse är, att blekjorden tyckes så att 

 säga anläggas med 0,5 — i cm:s mäktighet, varefter den rätt fort växer i tjock- 

 lek. Rostjorden anlägges tydligen med minst ungefär 5 cm:s mäktighet, stun- 

 dom mera. 



Att podsoleringen kan försiggå nedifrån och upp sammanhänger väl med att 

 vissa årstider under vissa år en uppåtströmning av markvätskan äger rum. 

 När denna därvid i torven har tillfälle att mätta sig med humussyror, är det 

 naturligt, att den märkbart skall podsolera den ovan liggande sanden. Fallet 

 är särdeles intressant, men förutsättningarna för dess uppkomst äro ovanliga. 



Det var å den undersökta ytan omöjligt att säkert påvisa olikheter i mark- 

 profilen, samm.anhängande med förekommande växlingar i markvegetationen. 

 Denna har också på grund av en rätt nyligen företagen gallring mångenstädes 

 något ändrat karaktär. 



En mycket ung podsolering visar ett tallbestånd vid Fagerheden, Norrbotten. 

 Nedanför byn Fag-erheden finnes mot öster en sakta sluttande myr, vilande på 

 sand. När landsvägen Piteå — Långträsk omkring år 1869 framdrogs förbi Fager- 

 heden, dränerades myrens nedre, närmast vägen belägna partier, där torven 

 var tunn, genom vägdikena. Utmed vägen hade man tagit upp ett cirka 0,5 m 

 djupt grustag, som efter dikenas fullbordan blev alldeles torrt, och snart togs i 

 besittning av en tallskog, som också intog övriga, delvis med tunn torv 

 betäckta, angränsande ytor, som genom vägbygget dränerats. Sanden var 

 emellertid överallt inpregnerad med limonit, som tydligen kommit från myrens 

 högre upp liggande huvuddel; på vissa ställen var den starkt röd ända upp 

 i ytan, på andra förefanns mäktig, stenhård ortsten, varom mer i kap. 6:D3. 



I grustaget växer ett nära femtioårigt tallbestånd. Markvegetationen be- 

 står av bärris och husmossor, och ett humuslager av vmgefär tre cm:s mäktig- 

 het, bestående huvudsakligen av råhumus med något litet forna, hade upp- 

 kommit. Ett fullt iakttagbart blekjordsskikt av en mäktighet av i allmänhet 

 2 — 3 cm, stundom ända till ^4 — 5 cm hade utbildat sig. Blekjordens egen- 

 skaper påminde om den ovan beskrivna från Malingsbo. Den hade således 

 ej alls samma genomvittrade utseende som gammal, normal blekjord. Ehuru 

 ingen analys utförts, är det därför sannolikt, att även dess kemiska egen- 

 skaper överensstämma med Malingsboblekjordens. På grund av att hela sand- 

 avlagringen från början varit mer eller mindre limonitimpregnerad, kunde 

 ej rostjordsbildningen studeras å denna. 



Mycket intressanta podsoleringsförhållanden föreligga på den gamla 

 Ragundasjöns område. Detta är först utforskat av A. G. Högbom 

 (1899), varjämte De Ge er (1912) därstädes gjort kvartärgeologiska 

 undersökningar. Området har därefter blivit stratigrafiskt, paleontologiskt 

 och morfologiskt detalj undersökt av A h 1 m a n n. C a r 1 z o n, Sand e- 



