140 O. TAMM [92] 



Det dröjde ej länge, förrän tallen började kolonisera de öppna sandytorna 

 på Vikbäcksterrassen. Medan Myricaria-associationen envist höll sig kvar 

 närmast älven, blev terrassens inre del till stor del bevuxen- med en växtlig 

 lavrik tallskog. (Se fig. 6.) Denna strävar fortfarande efter att lägga kvar- 

 varande kala partier under sitt välde. En zon av tallungskog finnes sålunda 

 utanför den äldre tallskogen. (Se fig. 7.) Å terrassens perifera delar, inemot 

 dalen är sandtäcket ej så mäktigt. Förmodligen på grund härav uppkom där 

 samtidigt med tallskogen ett mycket växtligt bestånd av mossrik gran-tallskog 

 med björkinblandning. (Fig. 8.) Å terrassens närmast älven belägna delar 

 funnos å vissa vindexponerade punkter märken av flygsandsdrift i form av 

 50 till 70 centimeter höga, flacka sandvågor. Sedan marken blivit täckt 

 med ett sammanhängande vegetationstäcke, synes denna sandflykt alldeles ha 

 upphört. 



Följande anteckningar illustrera markvegetationen i den mossrika och den 

 lavrika skogen å erosionsterrassen: 



I. Den mossrika skogen: Vacciiiiiiin z'itis id(va ymn., Myrtillus nigra str., 

 Linncea horealis spr., Hylocomium proliferiim och H . parietinum ymn. 2. Den 

 lavrika skogen: Empetrum nigrum fläckvis str., Cladina silvatica och C. rangi- 

 ferina ymn., Siereocaulon paschale spr. Hylocomium parietinum och H. pro- 

 Jiferum förekomma i strödda fläckar, mest omkring små, tynande granbuskar. 



I den mossrika barrblandskogen uttogos ett flertal borr spån, å vilka års- 

 ringarna räknades. I allmänhet kunde ungefär 80 årsringar vid brösthöjd 

 urskiljas, varav beståndets samiolika ålder kan anslås (1914) till minst 90 

 år. Då 118 år förflutit efter torrläggningen, förefaller det ha dröjt två till 

 tre decennier inan skogen uppkommit. 



En detaljerad undersökning av marken, omfattande trettio profiler, utfördes 

 i den mossrika barrblandskogen. Humuslagret har en ganska likformig mäk- 

 tighet; det består av i medeltal 2 — 5 cm:s forna och 3,5 cm:s råhumus och 

 är bildat av en sammanhängande matta av mossor och bärris. Under humus- 

 lagret kan skönjas en tydlig, börjande podsolering med i medeltal 1,1 cm 

 (mf 0,08) mäktig blek jord och därunder 5 — 10 cm svagt antydd rostjord. 

 Förhållandena kompliceras i någon mån av att sanden ursprungligen varit 

 något kalkhaltig. Kalkurlakningen på denna terrass har omnämnts i kap. 

 4: A. Kalkgränsen låg vid undersökningen ungefär 50 cm djupt. Emellercid 

 tyckes kalken, så fort den blivit urlakad ur själva markytan, på en väldränerad 

 sandterrass ej utöva så stort inflytande på humustäcket och därmed på blek- 

 jordsbildningen (se kap. 4: A). Detta bestyrkes av att man ej kan se någon 

 skillnad i podsoleringsgrad å sådana punkter, där kalkgränsen ligger relativt 

 djupt, under 60 cm, jämfört med sådana punkter, där densamma ligger högt, 

 40 cm under markytan och däröver. 



Podsoleringen på den undersökta ytan får väl anses vara ungefär lika 

 gannnal som beståndet. Den äger många likheter med den ovan beskrivna ytan 

 i Malingsbo, men visar en betydligt svagare podsoleringsgrad. Att blekjorden 

 från början anlägges med en helt ringa mäktighet av 0,5 — i cm är å båda 

 ytorna uppenbart, medan rostjorden från början tyckes vara 5 — to cm mäktig, 

 ehuru ofta så svagt utpräglad, att den knappt kan iakttagas. 



I den lavrika tallskogen å samma erosionsterrass bestämdes även skogens 

 ålder medels borrspån och befanns vara 90 — 100 år, således jämnårig med 



