142 O. TAMM [94] 



jorden är vanligen knappast skönjbar i lavprofilerna och är också i de övriga 

 mycket svagt utpräglad. Dess mäktighet varierar från 3 till 10 cm och är i 

 allmänhet omkring 7 cm. Kalkgränsen ligger betydligt högre i lavheden än 

 i den mossrika blandskogen (se ovan). Dess djup i profilen är i medeltal 

 26 cm (mf 2) i lavfläckar och 29 cm (mf 5) i mossfläckar. Det är sålunda 

 ingen nämnvärd skillnad i kalkgränsens läge i möss- och lavfläckar, medan 

 podsoleringen är mycket märkbart starkare i samma mossfläckar, jämfört 

 med lavfläckarna. Det är då ytterst osannolikt, att markens ganska obetyd- 

 liga kalkhalt utövar något bestämmande inflytande på podsoleringen, ty då 

 borde denna varit svagast, där kalkgränsen ligger högst och ej tvärt om. 



Av allt att döma kommer den mossrika barrblandskogen att småningom 

 inkräkta på den lavrika tallhedens område. På grund av att sanden är torr 

 och genomsläpplig bör dock det senare samhället kunna erbjuda ett visst mot- 

 stånd. Att en lavrik tallhed kan uppkomma på en kalciumkarbonathalti^ mark 

 tyder på att denna skogstyp ej så mycket betingas av näringsbrist i marken 

 som av låg fuktighetsgrad. Flere exempel på till synes alldeles normala 

 tallhedar på ganska starkt kalkhaltig sand finnas inom den gamla Ragunda- 

 sjöns område. 



Vid norra stranden av Indalsälven, mitt emot den ovan beskrivna lokalen, 

 fanns en annan erosionsterrass, som uppkommit på samma sätt och som 

 också är täckt av en från början svagt kalkhaltig sand, avlagrad år 1796. 

 Vegetationen var här i stort sett av alldeles samma karaktär som å Vikbäcks- 

 terrassen, utom att den mossrika blandskogen endast bildar en helt smal 

 remsa vid terrassens innersta del intill ett angränsande berg. Yta 9, se 

 kap. II, är belägen å denna yta, som jag undersökte före Vikbäcksterrassen. 

 Podsoleringen inbegripet kalkurlakningen företer med Vikbäcksterrassen full- 

 komligt analoga egenskaper. Av de kemiska analyserna framgår att podsole- 

 ringen i kemiskt avseende ännu knappast märkbart har påverkat sanden. De 

 rätt svaga färgförändringarna äro sålunda resultat av kvantitativt föga bety- 

 dande kemiska processer. Detta överensstämmer med de ovan beskrivna före- 

 teelserna i Malingsbo. 



En annan markyta från den gamla Ragundasjöns område intill Gerilåns 

 utlopp i Indalsälven må nämnas. 



Denna yta är en del av den ursprungliga sjöbottnen och består av sand, 

 som ej företedde någon kalkhalt. Den var bevuxen med en växtlig, nu ut- 

 glesad, mossrik, granblandad tallskog med strödda lavfläckar. Beståndet date- 

 rar sig sannolikt från tiden nära efter tappningskatastrofen år 1796, ty gamla 

 murknade stubbar visa, att det funnits träd av ansenlig ålder. Egendomligt 

 nog är podsoleringen svagare än å de ovan beskrivna ytorna vid Indalsälven. 

 Blekjorden är blott 0,6 cm (mf 0,08) mäktig och ytterligt svagt utpräglad 

 och rostjorden, där den är skönjbar, 5 — 10 cm. Profilens sätt att utveckla 

 sig är dock även här likartat med alla de ovan beskrivna ytorna, med helt 

 tunn blekjord och relativt mäktig rostjord. 



Slutligen må anföras en mjälyta (se kap. 11, yta 14), som en gång utgjort 

 botten i den gamla Ragundasjön, helt nära dess strand, som markeras av ett 

 terrasshak i mjälan, ovanför vilket yta 13 befinner sig. Varken för ögat eller 

 med hjälp av analyser var det möjligt att konstatera någon podsolering å yia 

 14; mjälan föreföll även i markytan vara alldeles oförändrad. Denna yta 

 har vid lågt vattenstånd i sjön varit torrlagd. 



