[101] MARKSTUDIKR 149 



mäktiga råhumustäcket. H e s s e 1 m a n (1912, sid 49) har påvisat ort- 

 stensbildningens nära samband med råhumustäcket, särskilt i blåbärsrika 

 marker. Ett analogt inflytande på rostjordsbildningen synes redan på 

 detta tidiga stadium göra sig gällande. Just i fråga om rostjordens utbild- 

 ning är skilliiadcii mycket tydlig niellan de fuktigare, rålinmusrika och de 

 torrare, mer eller mindre lavrika markerna. På dessa senare är ofta rost- 

 jorden alls ej märkbar trots en tydlig blekjord eller också är den ytterst 

 svagt utbildad och skiljer sig högst obetydligt från underlaget. 



Möjligen sammanhänga skillnaderna i podsoleringsgrad på de under- 

 sökta ytorna något med klim.atet. På Stor sandsskär i Umeälvs myn- 

 ning föreföll den något starkare än på alldeles analoga ytor i Indalsälvens 

 mynning. Anmärkningsvärd är också den relativt utpräglade blek jorden 

 å den mycket unga grustagsytan i Fagerheden, som viil har ett för podso- 

 lering särdeles gynnsamt klimat. Klart framträder dock klimatets infly- 

 tande på de unga ytorna icke. 



Om man jämför olika ytor både inom klimatiskt likartade områden 

 såsom kusttrakten vid Piteå eller ännu hellre erosionsterrasserna i Ra- 

 gunda, synes det alldeles påtagligt att redan på ett mycket tidigt stadium 

 i markprofilens utveckling en skillnad gör sig gällande mellan olika växt- 

 samhällen, vilka bilda råhumus av olika mäktighet och fuktighetsgrad. 

 De starkast råhu musbildande skogssamhällena förorsaka en märkbart has- 

 tigare podsolering än de svagare. 



Medan man sålunda väl kan spåra ett olika inflytande av olika skogs- 

 typer och det av dessa bildade humustäcket på podsoleringen å de ovan 

 beskrivna ytorna, är det dock givet, att denna inverkan varit för kort 

 för att man m.ed säkerhet skall kunna bedöma saken. Av de undersökta 

 fallen framgår att podsoleringens resultat efter cirka hundra år är nätt 

 och jämmt märkbart vid kemisk undersökning. Vidare kan det ej förne- 

 kas, att markvegetationen på vissa av de undersökta ytorna, särskilt på 

 de låga deltaytorna, äger en från de normala skogstyperna något avvikande 

 prägel, som måhända dels sammanhänger med fuktighetsgraden, dels med 

 växtsamhällets i viss mån ännu förblivande karaktär av kolonisations- 

 vegetation. Fuktighetsgra*den är sannolikt på grund av den ringa höjden 

 över havet något större än normalt, samtidigt som dock marken på grund 

 av sin genomsläpplighet skyddas från försumpning. För att få en riktig 

 uppfattning av olika skogssamhällens inverkan på markprofilens utveck- 

 ling blev det därför nödvändigt att undersöka något äldre markvtor med 

 mera väldefinicrade skogstyper. 



