[105] MARKSTUDJER "^ 153 



riset härskat numera lingonriset eller rent av ljung- och lavvegetation tri- 

 ves. I ännu högre grad inverkar en skogseld. Än viktigare äro de lång- 

 samma förändringar, som betingas av konkurrensen mellan olika växt- 

 associationer, och som långsamt kunna ombilda en skogstyp. Granens 

 invandring har som bekant säkerligen i hög grad influerat på undervege- 

 tationens sammansättning. I fråga om sådana förändringar kunna tyd- 

 ligtvis utom de rent ekologiska förhållandena även klimatvariationer, 

 historiska orsaker, som mer eller mindre undandraga sig vårt bedömande, 

 spela in. 



Enligt A 1 b. Nilssons (1895) uppfattning är i de flesta fall en 

 skogstyp stadd i förändring mot ett visst slutled i en utvecklingsserie och 

 således är dess nuvarande prägel huvudsakligen beroende på, huru långt 

 förändringen hunnit fortskrida. Av en tallhed blir sålunda enligt honom 

 i vissa fall en mossrik tallskog, av denna slutligen en granskog. Endast 

 vissa huvuddrag i skog-stypens karaktär äro bestämda på grund av det 

 geologiska underlaget, vars viktigaste inflytande yttrar sig i en inverkan 

 på utvecklingens hastighet. 



Å andra sidan antages allmänt en viss resistens hos de olika skogsty- 

 perna. Den som gått längst i detta hänseende är väl Caj änder (1913), 

 som anser sig kunna förorda en boniteringsmetod på grundvalen av mark- 

 vegetationens sam/mansättning. Enligt denna uppfattning är markvegeta- 

 tionen en funktion av vissa inre egenskaper hos marken. Mot varje m.ark 

 skulle då svara en viss markvegetation, som typiskt framträder, så fort 

 trädbeståndet nått en viss ålder och slutenhet. Varje markyta bör då ha 

 relativt länge varit beväxt med samma markvegetation, som sålunda har 

 haft lång tid att sätta sin prägel på profilen. 



Givet är ju, att de ovan anförda skogstyperna, bortsett från av elden 

 och människan förorsakade förändringar, ej alla ha samma resistens. Sta- 

 bilast torde den mossrika granskogen av Myrtillustyp och vissa tallhedar 

 vara. Däremot torde Vacciniumtypeu, som ofta representeras av moss- 

 rika tallskogar, lätt omvandlas till Myrtillustyp (jfr A 1 b. N i 1 s s o n, 1. c.) 



Beständigast synes Vacciniumtypen vara på sandmarker, t. ex. delta- 

 sandterrasser i de sydligare floddalarna. Oxalis-Majanthcmiiintypen över- 

 går också lätt i en -MyrtiMustyp, liksom en del tallhedar i Vaccinimn- 

 skogar, och dessa småningom i Myrtilhisskoga.r. 



Det framgår av det anförda, att skogstyperna å vissa ytor kunna vai^a 

 relativt resistenta, medan de å andra äro underkastade en mer eller mindre 

 snabb ombildning. Det blir då ofrånkomligt, att söka i den mån det 

 är möjligt diskutera vegetationsutvecklingen på en markyta, där man vill 

 studera skogstypens inverkan på profilen. 



