[107] MARKSTUDIER 155 



I Myrtillitsii<.åoc'\-dt\onQn finnes ett i medeltal (av tio profiler) 6 cm m;ik- 

 tigt humuslager, varav i,6 cm fönia ucli 4,4 cm råhumus. Blekjorden är i 

 medeltal 2,4 cm (mf 0,17), rostjorden 4 — 10 cm mäktig. Blekjorden är rätt 

 utpräglad och fullt tydlig, rostjorden däremot stundom mindre tydlig. I 

 O^a/wassociationen ;ir humuslagret i medeltal (av fem profiler) 7 cm mäk- 

 tigt och nedåt tydligt mullartat. Blekjorden är här otydlig och i medeltal 

 1,7 cm (mf 0,2) miiktig. Rostjorden var omkring 5 cm och mycket otydlig. 



Det vill av den undersökta ytan synas, att podsoleringen skrider fortare 

 fram i Myrtillitsassociationen än i Ojra/i.yassociation€n. Det förefaller 

 mycket sannolikt att M3'r^27/M.yassociationen på den nämnda ytan utvecklat 

 sig" ur en O.rfl/i.ya,ssociation, som i sin tur direkt efterträtt den första kolo- 

 nisationsvegetationen. Markens ålder kan uppskattas till 300 — 400 år. 

 Myrtillustypen kan sålunda ej ha härskat i mera an högst ett par hundra 

 år. Skogsbrand har sannolikt ej förekommit å ytan. Denna hgger på en 

 halvö, som på tre sidor är omgiven av vatten, vilket bör vara ägnat att 

 skydda terrängen för skogsbrand, såvida denna ej uppkommer på den- 

 sarnma. 



En annan yta av utpräglad Myrlilliistyp, belägen på ett terrassplan helt 

 nära det föregående på en höjd av 6 — 7 m över havet, är i detalj beskri- 

 ven, se kap. ii:A, yta 12. Podsoleringen är här betydligt mer framskriden' 

 med 2,9 (mf 0,13) cm:s blekjord av ungefär ^amma utseende som gam- 

 mal, normal blekjord. Analyserna visa också, att de olika skikten kemiskt 

 äro i nästan lika hög grad omvandlade som i de äldre, analyserade profi- 

 lerna. Då markens ålder kan uppskattas till omkring 600 år, bör den 

 nuvarande vegetationen ha funnits i högst 500 år. 



På en yta å samma terrass, samma nivå, är sanden något grövre. Här 

 finnes tallgranblandskog med markvegetation av Vacciniumtyp. Humus- 

 lagret är här 6,5 cm., varav 2 cm forna och 4,5 cm råhum.us. Blekjorden 

 är märkbart mindre mäktig, 2,4 cm (mf 0,24) och förefaller ej så ut- 

 präglad. 



Som regel visade det sig' på deltaterrasserna vid Indalsälvens mynning", 

 att Myrtillustypen (och stundom 0.ra//.ytypen) finnas där sanden är fin 

 och mjälhaltig, Vaccininm- och lavljitngiypen där sanden är grövre och 

 följaktligen torrare. Detta är mycket påfallande; det överensstäimmer 

 för övrigt med de av Ca j änder (1913, sid. 142—143) studerade för- 

 hållandena i Evo, Finland. Topografien är överallt fullständigt plan, var- 

 för dess inflytande är alldeles eliminerat. Då någon kemisk olikhet i 

 sandens beskaffenhet ej kan förutsättas, är det ju helt naturligt, att det 

 uteslutande är inaterialcts kornstorlek, som bestämmer näringstillgång och 

 fuktighet och i följd härav skogstypen. Detta förhållande synes emeller- 

 tid berättiga det antagandet, att inom det lilla begränsade området skogs- 



