15S O. TAMM [HOJ 



skiljbar än å den lägre terrassen. 'J\-ivl. i 1) ger en fiirestiillning- om mark- 

 profilen å denna terrass. 



Å den högsta terrassen är tTirnan i medeltal av femton profiler 2,5 cm 

 mäktig. Råhumusen 3,5 cm och blekjorden, som här är än mera tydlig 4,3 cm 

 (mf 0,36). Rostjorden är fortfarande svår att skilja från det gulaktiga 

 underlaget; den torde i allmänhet vara minst 10 cm. I fläckar med lav- 

 associationer är humuslagret i medeltal av 15 profiler 2,6 cm, blekjorden 

 1,8 cm (mf 0,36). I Vacciniuin-Hylocomiumiläckar omkring träden å samma 

 fläckar är humuslagrets medelmäktighet (sex profiler) 5.2 cm och blekjor- 

 dens 3,3 cm (mf 0,4). Rostjorden är som vanligt överallt svår att urskilja; 

 den är i allmänhet minst 5 cm mäktig. 



Då tydligen marken, som är en mäktig medelgrov, väldränerad och därför 

 ganska torr sand, är lämpad för att bli bevuxen med FacciHiMmassociation 

 eller ännu torrare associationer och det trots en ej obetydlig inblandning av 

 beskuggande gran i bestånden, torde man på goda grunder kunna anse, att 

 det är Vacctniumtypen, som satt sin prägel på markprofilen. Lavassociatio- 

 nerna måste ha verkat svagare podsolerande än Yacciniumassociationerna. 

 Det första kolonisationssamhällec torde ej kunnat förorsaka någon märkbar 

 podsolering. 



Ett tilltagande av podsolering-sgradcn med ökad höjd över havet och 

 i följd därav högre ålder hos marken låter sig mycket väl märka å den 

 studerade Vaccininmytan. Profilen (se tavl. i b) skiljer sig i flera avse- 

 enden från typiska podsolprofiler i Mvr^i/Zf/^associationer, även å marker 

 av rätt låg ålder, såsom yta 12 (se kap. 11). Blekjorden har ej en så 

 titpräglad askvit färg i de beskrivna V accinmm-\)roi\\&rx\2i och synes ej 

 fullt så skarpt avgränsad vare sig mot humus eller rostjord som i Myr- 

 finnspToiilev. Rostjorden är mycket olika. Kolloiderna synas i Vacci- 

 /;/;/;n-marken ej avsätta sig i ett väl avgränsat rostjordsskikt, utan de 

 sprida sig i vertikal led inom ett större område. På grund härav för- 

 svinner nästan skillnaden mellan rostjord och underlag åtminstone i 

 unga profiler. Av intresse är att en fullt tydlig skillnad i podsolerings- 

 grad kan iakttagas mellan mossfläckar och lavfläckar i lika gamla ytor. 

 Detta stämmer med förhållandena på de unga erosionsterrasserna i Ra- 

 gunda, vilka ovan beskrivits. 



\'\å markprofilstudier i lavrika tallhedar på låga nivåer mötes man 

 ofta av stora svårigheter. Torra sandplan nära havskusten ha nämligen 

 mycket ofta varit utsatta för sandflykt. Detta var t. ex. förhållandet med 

 \'argön i Piteå skärgård, en till större delen med tallhed beväxt sand- 

 holme. Här är podsoleringen överallt mycket svag, ofta omärklig, men 

 terrängen är vågig, bildande mer eller mindre utpräglade dyner. 



Klarare profilförhållanden visade stora delar av den vidsträckta Pit- 

 holmsheden. Jag har besökt delar av denna utmed landsvägen Munk- 

 sund — Pitsund. Heden utbreder sig här på ett vidsträckt terrassplan, 

 23 — 25 m över havet. 



