160 O. TAMM [112j 



digt vad man med kännedom om de olika skogssamhällenas råhumus- 

 producerande förmåga skulle vara böjd för att antaga. En undersökning 

 av ytterligare ett antal markytor av ej alltför hög ålder har bestyrkt 

 denna sak. 



Marker utmed kusten på så låga nivåer, att åldern är under 2 — 3,000 

 år, alltså under omkring 40 meter över havet, visa en mycket stor varia- 

 tion i podsoleringsgrad och profilens allmänna utbildning. Detta är syn- 

 nerligen slående vid jämförelse med äldre marker, där profilen i mossrika 

 skogstyper i det stora hela är mycket likformigt utbildad. Alltid finner 

 man på de unga nivåerna den starkaste podsoleringen i skogar av Myr- 

 tiHiistyp. På Indalsälvens deltaterrasser har skogen stundom varit före- 

 mål för planlösa avverkningar, varefter uppstått en alldeles vanvår- 

 dad och gles ungskog. Markvegetationen i dessa bestånd syntes när- 

 mast beroende av ljustillgången. Fläckar med blåbärsris omväxlade så- 

 lunda med både lingon- och lavfläckar. Emellertid antydde avlagringens 

 finhet jämte befintliga jl/3'r/?7^w.yf lackar, att ytan innan avverkningen 

 varit bevuxen av Myrtilliistyi). Podsoleringen är här relativt stark med 

 4 — 5 cm:s utpräglad, askvit blekjord och 10 — 15 cm:s starkt färgad rost- 

 jord. jMan finner att fin, mjälhaltig sand här genomgående är starkare 

 podsolerad än den grövre sanden, vilket är alldeles motsatt vad man 

 skulle vänta sig med anledning av förhållandena i Danmark enligt P. E. 

 M ii 1 1 e r. Saken får emellertid sin enkla förklaring därigenom att en 

 fuktigare avlagring predisjxjnerar till en starkt podsolerande vegetation. 



Mycket arbete har nedlagts på att söka utfinna om vid någon viss 

 nivå över havet blekjordens mäktighet blir ungefär normal och lika 

 stor som å äldre marker, d. v. s. i full överensstämmelse med den i in- 

 ledningen beskrivna profilen. Härvid borde man söka ut de starkast 

 podsolerade ytorna för varje nivå från havets yta allt högre upp. I 

 praktiken är saken ej lätt, då man måste inskränka sig till plana, lik- 

 formiga ytor. I trakten omkring Indalsälvens mynning ha Myrtilltis- 

 ytor undersökts på 3 — 4, 6 — 7, 11, 13, 15, 21, 30, 33, 38, 55 — 60 och 

 270 m över havet. Den sistnämnda ytan är belägen å berget Bykullen, 

 cirka 15 km från kusten. Marken är en plan moränplatå över marina 

 gränsen. Egendomligt nog är markvegetationen ej ren Myrtillustyp utan 

 en övergång till Oxalistypen: Oxalis acetosella och Hylocomiuwr triquetrum 

 funnos sålunda inblandade i markvegetationen och råhumusen var nedåt 

 ganska mullartad. Podsoleringen är emellertid tämligen stark med 4 — 5 

 cm:s askvit blekjord och 15 — 20 cm:s väl utpräglad rostjord. 



Redan vid en nivå av 15 — 20 meter över havet finner man å terrasser 

 profiler med i genomsnitt 4 — 5 cm:s askvit blekjord och 5 — 10 cm:s klart 

 rostfärgad rostjord. Ovan denna nivå är det svårt att med bestämdhet 



