[119] MARKSTUDIER 167 



moränmarker med MyrtUlustyp i samma trakt. Ett likaledes belysande 

 exempel på denna sak från Malingsbo, Dalarne må även anföras. 



Söder om Malingsboån är skogsmarken utbildad å normal urbergsmorän. 

 Här finnas granskogar och barrblandskogar av en merendels risfattig, mossrik 

 typ som närmast motsvarar Myrtillustypen. Podsoleringsgraden är hög med 

 10 — 12 cm:s skarpt utpräglad blekjord och 20 cm:s klart färgad rostjord. 

 Norr om Malingsbo Bruk finnes ett vidsträckt ruUstensgrusområde med en 

 mängd parallella åsar omgivna av vidsträckta sandterränger. Här växa över- 

 allt vackra tallskogar. Markvegetationen är merendels mossrik, risfattig, 

 stundom med inblandade små lavfläckar och motsvarar närmast Vaccinium- 

 typen. Podsoleringen är överallt mycket svagare än å moränmarkerna, blek- 

 jorden är 4 — 5 cm mäktig och rostjorden är mindre starkt färgad än där. 



Att det i de anförda exemplen ej är det geologiska underlaget, som 

 direkt orsakat skillnaderna i podsoleringsgrad mellan moränmarkerna och 

 sandmarkerna är påtagligt. Om så hade varit fallet, borde nämligen 

 podsoleringen varit starkast på sandmarkerna och ej tvärt om. Enligt 

 alla erfarenheter från utlandet brukar alltid podsoleringen vara starkare 

 på grövre sandmarker än på sådana, som innehålla mera finkorniga be- 

 ståndsdelar. I vårt land är mycket ofta förhållandet motsatt. Detta beror 

 otvivelaktigt på att i vårt klimat gynna de på finkorniga beståndsdelar 

 rika avlagringarna uppkomsten av den starkt podsolerande Myrtillus- 

 typen, medan det på sand mycket ofta uppkommer svagare podsolerande 

 skogstyper. Moderavlagringen har sålunda indirekt en mycket stor roll 

 vid podsolprofilens utveckling, en roll som synes verka i motsatt rikt- 

 ning mot moderavlagringens direkta inverkan på processen i fråga. 



För att kunna klargöra vilken betydelse man skall kunna tillskriva de 

 nutida starkt podsolerade markprofilerna i det inre Norrlands vidsträckta 

 granskogar är det nödvändigt att söka rekonstruera markens utveckling 

 från den tid, då landet blev isfritt till närvarande tid. Den nuvarande 

 markprofilen måste naturligtvis betraktas som en syntes av alla de fak- 

 torer i form av olika växtsamhällen som funnits under denna tid. Som 

 källor till vår uppfattning om de norrländska skogarnas historia föreligga 

 arbeten av ett flertal olika forskare: Nilsson (1895, 1897), Lund- 

 ström (1895), Gunnar Andersson (1896), Gunnar An- 

 dersson och Selim Birger (1912), Sernander (1892, 1917), 

 Sandegren (1915), Ha IM en (1917). Med ledning av denna lit- 

 teratur må här göras en översikt över det utvecklingsförlopp, som de 

 normala granmarkerna å morän ovan marina gränsen i det inre Norrland 

 sannolikt ha genomlöpt sedan inlandsisen en gång avsmälte. 



Då inlandsisen för en tidrymd av cirka 7,000 år sedan enligt D e 

 Geers (1912, 1915) allmänt bekanta, epokgörande kronologi av- 

 smälte från Norrland, togs marken så gott som omedelbart i anspråk 



