172 O. TAMM [1241 



liga karaktär lätt märkbar. Slutligen belyses det föreliggande spörs- 

 målet av analyserna, yta nr 7, vilka klart visa, att rostjordens övre del 

 i en typisk, svagt podsolerad tallhed omöjligen kan vara en gammal 

 pigmenterad blekjord. 



Analyserna visa tydligt, att blek jorden har en karaktär mycket lik normal, 

 gammal blekjord, medan prov från rostjordens övre och undre del äro ungefär 

 lika sinsemellan, och obetydligt avvika från underlagets sammansättning. 0:n 

 en gammal, skenbart förändrad blekjord skulle ha existerat å den övre rost- 

 jordens plats, måste det ha visat sig i provets sammansättning, som mer eller 

 mindre skulle ha haft blekjordskaraktär. I stället är det en ovanligt stor mot- 

 sats mellan den tunna blekjordens sammansättning och den övre rostjordens. 

 Undersökning gjordes även med lupp av material ur en annan profil, taget 

 å olika nivåer under ytan och tvättat med kokande saltsyra för bortskaffande 

 av limonit och kolloider. Härvid visade sig blekjorden starkt vittrad och 

 skilde sig avgjort från rostjordens övre del och ännu längre under densamma 

 på olika nivåer hämtat material. 



Alla de anförda omständigheterna visa enstämmigt hän på, att det 

 i de svagt podsolerade tallhedarna ej kan föreligga en utplånad äldre 

 podsolering. Jag anser mig därför ha rätt att utgå från detta som en 

 till visshet gränsande sannolikhet. 



I tallhedar av betydande ålder å minst 100 meter ö. h. kan man 

 finna flere olika podsoleringsgrader från traktens M yr tillusgr anskogars 

 ned till ett minimum, som föga skiljer sig från den ovan beskrivna ytan 

 å Pitholmsheden och ungefärligen överensstämmer med yta 7. De svagast 

 podsolerade äga en blek jord, som förefaller något grå och humusblandad 

 samt ej fullt skarpt avgränsad vare sig mot humuslagret eller mot rost- 

 jorden. Denna senare är i dessa fall vanligen ytterst obestämd. Den är 

 svagt rostfärgad och övergår på 30 — 40 cm:s djup mycket omärkligt i 

 det något limonitpigmenterade underlaget. (Jfr yta 7.) 



De starkare ipodsolerade tallhedarnas profiler påminna till sin all- 

 männa karaktär mera om Myr t i Hustypen: ett skarpt utpräglat och av- 

 gränsat blek jordsskikt av askvit färg underlagras av en klart röd till 

 gul rostjord, som är av varierande mäktighet, men alltid i sin övre del 

 mycket olika . underlaget. Nedåt övergår den så småningom i detta. 

 Skillnaden mellan denna profiltyp och den ordinära Myrtillustvpen, där 

 en sådan skillnad verkligen finnes, ligger endast i blekjordens ringare 

 medelmäktighet. Som exempel på denna tallhedstyp kan yta 6 Fager- 

 heden, Norrbotten, tjäna. Blekjorden är här omkring 6 cm, medan Myr- 

 tillusskogen i samma trakt (se yta i, Rokliden) har 11 — 12 cm. Stun- 

 dom förekomma i dessa tallhedsprofiler ortstensskikt å grundare eller 

 djupare nivåer i marken. 



De kemiska analyserna av de båda profilty|)erna visa. att de olika 



