[127] MARKSTUDIER 175 



På sand har jag iakttagit tallhedar, tillhörande grupp i, å Bratt- 

 forsheden i Värmland, Kolbroheden, Västmanland, nära Bredvad, Älv- 

 dalen, Dalarna, å den vidsträckta glacifluviala terrängen öster om sjön 

 Gesunden, söder om Indalsälven i Jämtland, å vidsträckta älvsandster- 

 ränger vid Vindelälven inom Degerfors socken, Västerbotten, å analoga 

 marker nära Kusfors vid Skellef te-älven i Västerbotten, vid Pite -älven 

 här och var mellan Bredsel och Älvsbyn, Norrbotten, å den glacifluviala 

 Nordheden nära Sikån (Sikå revir) Lappland, vid Stora Luleälv å älv- 

 sand vid Kuouka, Lappland, å Skaite-heden norr om Svanamyr i norra 

 delen av Råneå socken, Norrbotten. 



I själva verket varierar emellertid lavpodsolens utbildning något i olika 

 trakter. Den allra minsta medelmäktigheten torde sålunda blek jorden 

 äga i norra Ångermanlands och södra Västerbottens och Lapplands tor- 

 raste tallhedar. Blek jorden är här i genomsnitt vanligen i — 2 cm (se 

 yta 7). I Norrbotten och övre Lappland når den ett värde av 3 cm 

 stundom ända till 4 cm. Så var förhållandet å Nordheden, Sikå, samt 

 å vissa torra delar av Kalakmeleheden, Jokkmokk. 



Ett exempel erbjuder ytterligare större delen av Skaiteheden, Råneå socken. 

 Denna är ,en mycket gles, svårföryngrad tallhed å medelgrov sand. Gran 

 saknas fullständigt. Ris strödda, mest ljung, mossor nästan saknas, lavar 

 ymniga. Råhumustäcket: i — 2 cm, blekjorden: 2 — 3 cm. Rostjord föga tydlig, 

 omkring 25 cm. Ortsten saknas. Heden är svårföryngrad. Den plöjdes med 

 finnplog och bredsåddes år 1914, utan att detta synes ha åstadkommit nämn- 

 värdt resultat för föryngringen. (Enligt uppgift i sept. 1919 av kronojägare 

 J. O. L i 1 j e b ä c k. 



Även söderut i Värmland och Bergslagen synes blek jorden i tallhedar 

 med lavpodsolering vara något mäktigare än å yta 6. Å Kolbroheden, 

 Västmanland, syntes sålunda blekjorden genomsnittligt vara 3 — 4 cm 

 mäktig. 



Stundom kan blek jorden lokalt variera rätt mycket på en plan hed. 

 A den milslånga Nordheden, Sikå revir, Lappland, förelåg sålunda m.er- 

 endels lavpodsolering med 2 — 3 cm:s blekjord. Lokalt träffades emeller- 

 tid 4 och 5 cm:s blekjord å fullkomligt plana ytor, medan profilen i öv- 

 rigt var av samma karaktär som å den normala heden. Detta är dock 

 undantagsfall; på plana ytor är de» lavpodsolerade tallhedsprofilen ovan- 

 ligt regelbunden. Man kan stundom i nygrävda vägdiken o. d. se blek- 

 jord långa sträckor av samma mäktighet och utseende. 



Den andra gruppen tallhedar, som omfattar podsoleringsgrader från 3 

 till 8 cm:s blek jord är härskande å moränmarker. Jag har iakttagit dy- 

 lika tallhedar å stora arealer i det inre Nord-Lappland, Norrbotten, och 

 norra A'ästerbotten. ävensom på torra moränmarker i övre Dalarne. Även 

 på sand- och rullstensgrusterränger förekomma de stundom, (ex. härpå 



