180 O. TAMM [132] 



i vanliga fall ungefär nå värdet för traktens Myrtillnsgrdnskogar, men 

 knappast överstiga detta. 



Vidare finnas starkt podsolerade tallhedar här och var å moräner, inom 

 trakter, där eljest Myr ti I lusgranskogar äro vanliga, å försöksfältet vid 

 Kulbäcksliden övergår sålunda den på den svagt nordexponerade fast- 

 marken befintliga Myrtillnsgrar\skogen i en ganska ljungrik 1 allhed. 

 Råhumuslagret är i denna ganska mäktigt, och blek jorden företer ingen 

 märkbar skillnad jämfört med granskogen, som är starkt podsolerad med 

 IG — II cm:s blekjord. Detsamma gäller andra svagt sydexponerade tall- 

 hedar från samma trakt. 



Även i en speciell tallhedstrakt såsom Jörnområdet har jag iakttagit 

 ett exempel av liknande art. På det ovan nämnda Asträskberget å krono- 

 parken Selsliden beklädes nordsluttningen av en degenererad Myrtillus- 

 granskog, däremot sydsluttningen av en ganska ljungrik tallhed. Blek- 

 jorden var i Myrtillusskogen omkring 1 1 cm, i tallheden cirka 9 cm, 

 och profilen i övrigt fullt likartad. 



Ett gemensamt drag för alla de nu nämnda tallhedarna är, att de äro 

 ljungrika och äga ett tämligen mäktigt humustäcke samt finnas å relativt 

 fuktiga marker, ofta gränsande till Myrtillusgranskogar. Av allt att 

 döma är denna tallhedstyp relativt instal)il och kan lätt övergå i Myrtillus- 

 associationer. Detta gäller dock ej den säkerligen mycket resistenta ljung- 

 rika tallhedstypen i norra Dalarne, vilken är betingad av särskilda orsaker, 

 nämligen markens kemiska beskaffenhet. 



Slutligen kan man få se stark podsolering, liknande den i traktens 

 Mvr/;7/M.?granskogar i lavrika tallskogar å moränmark som relativt nyligen 

 brunnit starkt. ^Sådana marker har jag iakttagit inom Degerfors socken, 

 Västerbotten, å hemmanet Svartberget och andra lokaler. Det är i så- 

 dana fall uppenbart att skogstypen genom brand omvandlats från en moss- 

 rik till en lavrik, som sedan i den mån ett nytt humustäcke utbildar sig, 

 småningom genom invandring av gran och mossor går mot Myrtilltis- 

 typen. 



Sedan det visat sig, att tallhedarna låta klassificera sig efter podsole- 

 ringsgraden i vissa grupper, som s)'nas stå i nära relation till markens 

 fuktighetsgrad och geologiska natur, uppstår den frågan, om i skogligt 

 och botaniskt avseende tydliga skillnader mellan de olika grupperna 

 finnas. 



Ur skoglig synpunkt gäller frågan om tallhedarna äro glesa och svår- 

 föryngrade eller täta och lättföryngrade. Enligt H e s s e 1 m a n (1917 c) 

 får man söka orsaken till en tallheds förhållande vid föryngringen i egen- 

 skaperna hos humustäcket. Detta är beroende av betydligt mera tillfäl- 

 liga orsaker än markprofilen i dess helhet. Det är då mycket naturligt. 



