186 O. TAMM [138] 



nerna med sin omkring i cm mäktiga humus skulle föniiodligcii ingev- 

 städes förmått framkalla starkare podsolering på den tid, som övre 

 Norrland varit skogheväxt. Enligt denna tankegång hör man i en star- 

 kare podsolering å en tallhed se resultat av tillvaron av mer eller mindre 

 långvariga stadier med ris- och mossrikare associationer. Då dessa alltid 

 åtfölja granen, blir man frestad att i en högre podsoleringsgrad vilja se 

 spår av om granen i större eller mindre utsHräckning förekommit å en hed. 



En lavpodsolerad tallhed torde man på goda grunder kunna anse aldrig 

 längre tid ha vant inkräktad av granen. Den är sålunda en ovanligt ge- 

 nuin talbnark, vars lavassociation aldrig lyckats utveckla sig till en möss- 

 association. Hos en starkt podsolerad tallhed utom å de på närings- 

 ämnen oerhört fattiga områdena i norra Dalarna och mineralogiskt lik- 

 värdiga marker torde man ha en viss rätt att misstänka ett eller flere 

 granstadier, d. v. s. tider, då granen helt eller delvis tagit marken i 

 anspråk. A de medelstarkt podsolerade hedarna ha måhända i vissa fall 

 granstadier förekommit, medan i andra fall det blott varit en växling av 

 ris- och mossrikare tallhedassociationer med lavrikare. Att skogsbrän- 

 derna härvid spelat en avgörande roll. är troligt. !Många gånger förefalla 

 dylika historiska orsaker vara de enda, som man kan tillskriva fördel- 

 ningen av mossrika granskogar och tallhedar på det enformiga morän- 

 området över marina gränsen i övre Norrland. Troligen ha de haft 

 samma betydelse för uppkomsten av tallhedar av olika podsoleringsgrad 

 på till synes alldeles likartad moränm.ark. Stundom torde en låg podso- 

 leringsgrad vara en följd av att en hed av ren slump råkat brinna många 

 gånger, varigenom granen, risen och mossorna städse hållits efter och 

 lavassociationerna gynnats. 



Som en egendomlighet kan nämnas, att det ej lyckats mig att påvisa 

 starkare podsolering i möss- och risfläckar jämfört med lavfläckarna i 

 gamla tallhedar, medan såsom ovan anförts en sådan skillnad fanns å 

 vissa unga sådana. Förklaringen härtill är antagligen den, att å gamla 

 marker olika associationer under tidernas lopp växlat, varvid deras olika 

 podsolerande inflytande småningom utjämnats. Saken tyder sålunda ej 

 på någon alltför långvarig resistens hos fläckassociationer. Man måste 

 dock härvid taga med i räkningen, att mätningsmetoden för podsolerings- 

 graden är mycket grov. Om det vore genomförbart, borde man som 

 mått på podsoleringen taga produkten av blekjordens medelmäktighet och 

 dess vittringsgrad. Det är sålunda antagligt att många verkliga skillna- 

 der i podsolering särskilt vid fältundersökningar alldeles undandraga sig 

 upptäckt. De primära variationerna i moderavlagringens sammansätt- 

 ning tillåta ej heller ett exakt bedömande av vittringsgraden utan mycket 

 ingående kemiska undersökningar. 



