1S8 O. TAMM [140] 



E. Om skogseldars inverkan på podsoleringen. 



\"id diskussion av markprofilens utveckling under inflytande av vege- 

 tationen inställer sig den frågan, om en skogseld kan ha något inflytande 

 på podsoleringen även bortsett frän dess omvandling av skogstyperna. 

 Denna tanke har upprepade gånger framkastats. Senast har den upp- 

 tagits av professor Rindell (1910), som vill tillskriva de vid en 

 skogsbrand frigjorda asksalterna en roll särskilt vid ortstensbildningen. 

 Han tänker sig, att av de i askan befintliga alkalikarbonaten 'och av 

 humusen bildade organiska syror skulle uppstå salter, vilka i likhet med 

 vinsyrans och andra oxisyrors salter tillsammans med metallhydroxider, 

 här särskilt järnhydroxid, skulle bilda lättlösliga föreningar. Dessa an- 

 tager Rindell spela en betydande roll vid järnets upplösning och 

 vandring och han betraktar det beskrivna fenomenet som en viktig bidra- 

 gande orsak till ortstensbildningen. 



Mot denna uppfattning kan åtskilligt invändas. För det första återstår 

 att bevisa, att alkalihumatcn verkligen kunna ha en dylik inverkan på 

 järnhydroxiden i skogsmarken. A^idare visa de skogstyper, som lättast 

 och oftast härjas av eld, nämligen torra tallhedar, alltid den svagaste 

 podsoleringen, medan fuktigare skogstyper förete starkare. ]Med hänsyn 

 till att podsoleringen är en mycket långsam process, vore det egendom- 

 ligt, om en så kortvarig och sällan förekommande eventualitet som en 

 skogseld skulle kunna spela större roll för profilens utbildning. Genom 

 Hesselma ns (1917 b) omfattande undersökningar veta vi nu, ^ati 

 en brand i en mossrik skog städse omvandlar humustäcket i en sådan 

 riktning, att det blir mindre mäktigt och mera mullartat än vad det förut 

 varit, och detta bättre tillstånd synes räcka avsevärda tidrymder. Medan 

 brandens direkta verkningar i fråga om produktion av lösliga asksalter 

 blott är av tillfällig karaktär, sträcker sig det indirekta inflytandet över 

 ett betydande antal decennier, under vilka humustäcket är gynnsammare 

 än förut. Härav kan man sluta, att en skogsbrand måste under en längre 

 tid verka avtrubbande på podsoleringen, vilket väl måste vara av större 

 betydelse än de snart uttvättade asksalternas direkta inflytande. 



För att få en uppfattning- angående den kvantitet asksalter, som borde 

 finnas kvar i en skogsmark efter en brand har jag företagit följande under- 

 sökning. Å kronoparken Aggberget och angränsande byamarker intill Kul- 

 bäcksliden i Degerfors socken, Västerbotten, härjades ett betydande område 

 mossrik granskog av Myrtillustyp i juni 1918 av en så häftig brand, att 

 alla träd dogo, även enstaka äldre tallar, som funnits inblandade i den gamla 

 skogen. En vidsträckt del av det stora brandfältet låg i en ganska skarp 

 sluttning. Vid mitt besök i augusti 1918 uppsamlade jag dels vatten från 

 en källa, dels stagnerande vatten omkring några stenar under en gran, dels 



