196 O. TAMM [148j 



tunn torv o. d. (humuspodsol). En allokton ortsten är ofta starkt humös 

 intill den myr, som gett upphov till densamma men mera limonitisk och 

 rostfärgad längre därifrån. En autokton ortsten kan vara utbildad som 

 järnortsten i en torr eller frisk skogmark men övergå till humusortsten 

 inemot gränsen till försumpningar. Under starka försumpningar med 

 mäktig torv och högt grundv^attenstånd har jag ingenstädes påträffat ort- 

 sten. Sannolikt är limoniten under sådana förhållanden som där råda 

 (syrebrist; jfr H e s s e 1 m a n, 1910 b), instabil och reduceras eller löses 

 upp på något sätt. 



C. Autokton ortsten. 



I. Ortstenens samband med podsoleringsgrad och skogstyp. 



Autoktona ortstenar' äro som nämnts de, som förekomma i skogsmark 

 fi stora arealer, och vilka kunna bildas var som helst i marken alldeles 

 oavsett lokala grundvattenströmmar o. d. De förtjäna därför den största 

 uppmärksamhet ur skoglig synpunkt. Det gäller då närmast att studera, 

 om dessa ortstenar äro typiska för någon viss podsoleringsgrad eller 

 skogstyp. 



Härvid finner man, att ortstensbildningen är vanligast i starkt podsolc- 

 rade marker med mäktig blek jord. Härav följer, att ilf3'r/i7/M.ygranskogen 

 och dess motsvarighet i övre Dalarne, den fuktiga, råhumusrika tallheden 

 äro de skogstyper, som oftast äro åtföljda av ortsten. Emellertid finnes 

 ortsten alls ej överallt, där podsoleringen är stark, utan är städse ett 

 undantagsfall. Inom vissa delar av Aärmland är exempelvis marken i de 

 mossrika granskogarna av Myrtilliistyp och dennas motsvarigheter syn- 

 nerligen starkt podsolerad, men man anträffar mycket sällan ortsten. I 

 översta Norrlands klimatiskt karga trakter är däremot ortstenen vanlig 

 i ilf3';'/i7/M.ygranskogen, men ej heller där alltid förekommande. Ortste- 

 nens förekomst synes sålunda vara ett utpräglat klimatiskt fenomen och 

 dess allmänna utbredning skall därför beröras i kap. 7. 



I svagare ix)dsolerade marker, såsom de medelstarkt podsolerade tall- 

 hedarna, förekommer ortstenen mindre ofta än i de starkt podsolerade 

 Myrtilhtsgr-cinskoga.vna.. Även härvid visar sig ett klimatiskt inflytande 

 tydligt i fråga om ortstensförekomsternas fördelning. Topografiens infly- 

 tande gör sig i denna skogstyp ofta starkt gällande på så sätt att ortsten 

 förekommer i små svackor i moränmark men ej för övrigt. Ibland kan 

 den dock även f(")rckomma å jämna arealer. 



I de lavpodsolerade tallhedarna har jag aldrig sett minsta spår av ort- 

 sten. Rostjorden utbildas här som i kap. 5:D2 visats på ett annat sätt 



