[151] MARKSTUDIER 199 



nåden mellan ortstensbemängd och ortstensfri morän ej är stor. I fråga 

 om sandmarker torde skillnaden i genomsläpplighet på grund av ortsten 

 däremot kunna vara högst betydande (jämför nedan: alloktona ortstenar}. 



Vid diskussion av granens förhållande å ortstensmarker torde några 

 iakttagelser, som jag gjort på Värmlands hyperitmarker vara i viss mån 

 belysande. På dessa marker äro stundom jordtäckningen minimal och 

 hyperithällarna täckas av ett cirka tic cm mäktigt muUartat hum.uslager. 

 Dock kunna granarna visa utomordentlig tillväxt, trots att deras rötter 

 endast kunna finna mineraljord i hällens små skrevor. Träden blåsa där- 

 för också lätt om.kull. Fallet ifråga synes mig visa, att granen för sin trev- 

 nad ej är beroende av möjlighet att gå nedåt med sina rötter och ej heller 

 av möjligheten för vatten att stiga upp kapillärt från djupare lager, om 

 blott humuslagret är i förstklassigt skick. Kunde man således försätta 

 humuslagret å en utpräglad ortstensmark i ett gynnsam.t skick, borde 

 detta vara tillräckligt för att göra gianskogen växtlig. 



Genom ett studium av ortstensmarker med mera utpräglad ortsten i 

 övre Norrland får man sålunda den uppfattningen, att ortstenens direkta 

 skadliga inverkan på skogsbestånden ej är så stor och bör kunna mot- 

 vägas av andra faktorer. Emellertid förekommer ortstenen just på de 

 sämsta granmarkerna med glesställda oväxtliga skogar, vilka som be- 

 kant äro talrika i övre Norrland. Man torde dock kunna förutsätta, att 

 ortstenens förekomst och skogens dåliga beskaffenhet äro följder av en 

 gemensam orsak: nämligen ett ^mäktigt och förvildat råhumustäcke, vilket 

 är en fullt tillfyllestgörande förklaring. 



Man har velat tillskriva ortstenen en betydande indirekt skadegörelse 

 såsom försumpningsorsak. Det torde ej heller kunna förnekas, att före- 

 komst av ortsten påverkar genom.rinningen i marken. Detta skall i avd. D 

 belysas med exempel. Vad speciellt ortstenen i gran-moränm.arkerna be- 

 träffar, så torde den spela mindre roll för genomrinningen i dessa än deir 

 förmår göra i sandmarker. Bottenmoränerna äro nämligen redan bortsett 

 från förekomst av ortsten synnerligen svårgenom.släppliga. Enligt de un- 

 dersökningar, som sedan länge bedrivits å Statens skogsförsöksanstalt 

 angående försumpningsf rågan (se H e s s e 1 m a n, 1910c), vill det synas, 

 som om de mera i stort försiggående skogsförsumpningarna bero på djupt 

 liggande orsaker och ytavrinningen av nederbördsvatten synes ej spela 

 så stor roll. 



Om detta är riktigt, reduceras givetvis i någon mån ortstenens roll 

 som försumpningsorsak. Härtill kommer som redan nämnts, att den 

 autoktona ortstenen aldrig bildar fullt sam.manhängande bankar. Det 

 finnes alltid kanaler, där vattnet kan sippra ned. I dessa ytliga lager, 

 som delvis genomarbetats a\ rötter är också marken ganska genom- 



