200 O. TAMM [152] 



släpplig och tyckes av allt att döma förmå avleda betydande mängder 

 vatten. 



För uppfattningen angående ortstenens roll vid skogsmarkens för- 

 sumpning är det av intresse att studera ortstenens förhällande i över- 

 gångszonerna mellan torr och försumpad skogsmark. Som framgår av 

 flere i det följande anförda exempel, vill det synas som om ortstenen så 

 fort marken börjar övergå till försumpad blir mörk, humös och mindre 

 hård (humuspodsol).- Samtidigt avtager järnhalten och hårdheten, vilken 

 i ej ringa grad synes vara betingad just av limoniten. Vid alltmera till- 

 tagande försumpning under mäktigare torv försvinner ortstenen alldeles. 

 Stundom finner man alloktona ortstensbankar i torvmarkernas omgiv- 

 ningar men aldrig under desamma. Detta sammanhänger antagligen med 

 att koncentrationsbetingelserna för de lösta humusämnena äro helt andra 

 i torven än i fastmarken. På grund härav uppnås kanske ej de koncen- 

 trationsområden, som möjliggöra kolloidernas utfällning. Redan befint- 

 liga, utfällda kolloider kunna åter lösas upp, varvid i fråga om järnet 

 antagligen reduktionsprocesser medverka. 



Belysande exempel på ortstenens förhållande vid skogsmarkens för- 

 sumpning har jag studerat i Rokliden, Norrbotten, å skogsförsöksanstal- 

 tens försöksfält, se yta i, kap. ii:A. I den oförsumpade Myrtillusgrdn- 

 marken därstädes förekommer oftast en mycket hård och ganska mäktig 

 ortsten. I den försumpade granskogen saknas densamma. På övergången 

 mellan torr och försumpad mark synes ortstenen vara underkastad en 

 uppluckringsprocess. Jag anträffade här ortsten i form av klumpar, som 

 voro mörka och humösa å ytan, ljusare och mera rostfärgade inuti. Detta 

 är troligen beroende på det ovan anförda om ökad tillförsel av humus- 

 ämnen och en börjande upplösning av limoniten. \'id tilltagande för- 

 sumpning övergår ortstenen till en mycket lös humusortsten och till sist 

 försvinner den alldeles när torven blir mäktig, t. ex. 0,5 m. 



Över huvud taget är det ej ovanligt att anträffa lös humusortsten i 

 svagt försumpade skogsmarker, medan sådan ej synes förekomma i torv- 

 marker med mäktig torv och mera höggradig försumpning eller under 

 verkliga myrar. Enligt vad jag iakttagit i Älvdalens socken i Dalarna, 

 äro de därstädes ofta förekommande svagt försumpade tallskogarna å 

 obetydligt sluttande terräng mycket ofta underlagrade av en 5 — 10 dm 

 mäktig humusortsten med karaktäristisk skivformig struktur. 



Vid närmare undersökning av den skivformiga humusortstenen visa 

 sig skivornas inre vara ljusare och mera limonitiskt, deras yttre mörkare 

 och mera humöst, således alldeles såsom beträffande de beskrivna ortstens- 

 klumparna i Rokliden. Antagligen börjar limoniten i den vid inträdande 

 försumpning redan befintliga rostjorden eller ortstenen att lösa upp sig 



