[157] MARKSTUDIER 205 



av skogsbrand och föreföll att snabbt utveckla sig mot en mossrik skogs- 

 typ. Ortstenen är mycket ljus, dess sam.mansättning framgår av nr 86, 

 kap. ii:G. 



Ofta finner man ortsten i de starkt podsolerade övergångszonerna 

 mellan medelstarkt podsolerade tallhedar och fuktigare associationer; 

 exempel härpå skall nedan anföras i samband med beskrivningen av 

 ortstensförekomsterna å Fagerheden, Norrbotten. 



De medelstarkt podsolerade tallhedarna äro såsom i kap. 5:D2 fram- 

 hållits de vanligast förekommande å moränmark i övre Norrland. Där- 

 emot äro de ej så vanliga å sand och grusterränger. Om man emellertid 

 jämför moräntallhedar av denna typ med sandtallhedar av samma typ, 

 förefaller det som de senare äro betydligt mera benägna för ortstens- 

 bildning än de förra. Den ortsten, som förekommer, är städse ljus till 

 färgen och föga rik på bindemedel (se nr 120, 89, 102, kap. ii:G). På 

 moräntallhedarna plägar man finna den endast i form av spridda klumpar 

 och smärre linser i de små svackor och fördjupningar, som alltid finnas i 

 denna marktyp och då gärna åtföljd av den något starkare podsolerings- 

 grad, som råder å dessa lokaler. Ett stort antal exempel härpå skulle 

 kunna framdragas från Jörnstrakten och vissa delar av Jokkmokks socken, 

 i vilka jag undersökt ortstenarnas sätt att förekomma. 



En ovanligt utpräglad ortstensbildning som dock möjligen är delvis 

 allokton iakttogs å sandig morän vid Junkarhällan, Jokkmokk, Lappland. 

 En ganska omfattande terräng invid landsvägen från Jokkmokk är be- 

 vuxen med en mycket tät tallungskog, uppkommen efter en brand, varom 

 talrika förkolade stubbar m. m. bära tydligt vittnesbörd. Markvegetationen 

 består av en blandning av ris, mossor och lavar. Bland risen dominerar 

 blåbärsris, men lingonris, kråkbärsris, skvattram och odon förekomma 

 även. Moränen är i allmänhet ganska stenig och hårt packad. I en mycket 

 svag sluttning mot NO är moränen betydligt mera sandig och samtidigt 

 lösare. A den större delen av ytan med hårt packad morän är podsole- 

 ringen svag med omkring 4 cm mäktig blek jord. I en begränsad yta av 

 6 — 8 års storlek i den flacka sluttningen är den däremot stark med 

 10 — 15 cm:s blekjord. Lokalt fanns här en hård ortstensbank av ungefär 

 20 cm:s mäktighet, tavl. 3. Sorr^ vanligt funnos punkter utan ortsten, 

 där rötter kunde söka sig ned (se bilden). Ortstenen hade en egendomlig 

 skiktad struktur, i någon m.ån påminnande om de förut beskrivna humus- 

 ortstenarna i Älvdalen. I övrigt är den ljus till färgen och säkert fattig 

 på bindemedel. Markvegetationen är å ortstensytan likartad med å ytan 

 i övrigt; den hade tydligtvis uppkommit efter samma brand. Någon 

 skadlig inverkan av ortstenen på det täta tallbeståndet kunde ej förmärkas 

 (jfr bilden). Det förefaller sannolikt, att ortstenen uppkommit delvis 



