210 O. TAMM [\&2 



Alarken är en plan terrass å fluvioglacial sand, som vilar på morän. 

 Dess mäktighet synes vara cirka tre m, där jag gjorde mina observatio- 

 ner. Troligen bidrager moränen att hålla kvar grundvatten i sanden, 

 varigenom denna ej blir så torr och varigenom den ganska starka podsole- 

 ringen kan förklaras. Skogsbestånd, markvegetation, föryngring och pod- 

 soleringsgrad likna i hög grad tallheden vid Fagerheden. Nästan överallt 

 finnas ortstensbankar av ungefär 0,5 m:s mäktighet synliga i grusgropar. 

 De äro hårdare, där sanden är finare, lösare där den är grövre. Ibland 

 är en primär, stupande deltaskiktning i sanden synlig även i ortstenen. 

 Färgen är ljus. Ortstensbankarna äro ej sammanhängande, utan här och 

 var finnas ortstensfria partier. Ortstensbildningen är tydligen avsevärt 

 intensivare än å Fagerheden; läget är omkr. 410 m ö. h. 



D. Allokton ortsten. 



I det föregående har redan åtskilligt om de alloktona ortstenarnas all- 

 männa egenskaper meddelats. De kunna utbildas överallt, där humus- 

 eller järnhaltigt vatten transporterats i horisontal led och endera bringas 

 att avsätta sina lösta beståndsdelar eller också förorsaka en lokal podsole- 

 ring. Ofta synes nog såväl direkt avsättning som lokal, stark podsolering 

 medverka till uppkomst av mäktig ortsten och det är svårt att skilja de 

 båda processerna åt. 



Ett exempel på en ortsten som utan tvivel är en ren gleybildning (se 

 kap. i:B) iakttog jag nära Talliden vid vägen mellan Jörns station och 

 Petikträsk, Västerbotten. Nedanför en skarp sluttning fann jag i ett 

 dike hårda ortstenskakor. Deras sammansättning framgår av nr 100, 

 kap. ii:G. De voro mycket järnrika. En analog bildning har jag även 

 observerat i sluttningen av Tås j Öberget i nordligaste Ångermanland. Här 

 hade formliga lager av myrmalm utbildat sig i sluttningen, några cm under 

 markytan. 



Betydligt intressantare än dessa extrema och mycket lokala bildningar 

 äro de väldiga ortstenslag-er, ofta förbundna med mäktiga blek jordsbild- 

 ningar, vilka man stundom finner i omgivningarna omkring myrar. Sär- 

 skilt är detta fallet, då myrar gränsa mot genom.släppliga avlagringar som 

 älvsand eller fluvioglacial sand, vilket i övre Norrland ej är någon säll- 

 synthet. I sådana fall uppkomma lätt vattenrika grundvattenströmningar 

 i myrarnas omgivningar, vilket just är ägnat att ge upphov till alloktona 

 ortstenslager. Jag har iakttagit ett ganska betydande antal sådana fall i 

 övre Norrland. Som naturligt är, visa dylika ortstensförekomster stora 

 variationer i egenskaper, varför de ej lämpligen kunna inordnas i be- 



