212 O. TAMM [164] 



humusortsten, i vilken man lätt kan gräva med spade. Av allt att döma 

 försvinner den alldeles under den mäktigare torven. 



Å andra ställen i kyrkbyn, längre bort från myren, äro både blek jorden 

 och torven mindre mäktiga. \^id smärre, nu till åker förvandlade torvmar- 

 ker kan man emellertid få se nästan lika kraftigt utbildade blek jords- och 

 ortstenslager, som de vid Rober tf or s vägen. 



Åtskilliga åkrar i byn äro belägna på blekjords-ortstensmark. Att jor- 

 den här är mager och behöver mycket gödsel (enligt uppgifter av flere 

 jordbrukare) förefaller naturligt. Där blek jorden ej är alltför mäktig, 

 brukar vid plöjningen stycken av ortstenen följa med, varigenom åkern 

 anses bli förbättrad. Med de i Norrland brukliga mångåriga vallarna 

 skedde detta dock i synnerhet förr tämligen sällan. För att förbättra 

 jorden har man mångenstädes kört ut lera på åkrarna. 



Vid södra sidan av Brånet intill gården Rosinedal finns en blekjords- 

 ortstensbildning av alldeles samma skaplynne som de ovan beskrivna. 

 Här finnes dock ej någon större myr. Troligen äro de torvmarker, som 

 här uppträtt som ortstensbildare nu genom torrläggning etc. undanröjda. 

 De topografiska förhållandena äro emellertid alldeles desamma som på 

 Brånets nordsluttning. Med all sannolikhet har vatten från bergets 

 sluttning flutit ned över de genomsläppliga älvsandsavlagringarna och där 

 framkallat den mycket starka podsoleringen. 



Ortstenen vid Rosinedal varierar mellan 50 och 100 cm:s mäktighet, 

 är fast och till färgen kraftigt roströdbrun. Den överlagras av 30 — 40, 

 stundom 50 cm mäktig blek jord. Moderavlagring och underlag är en 

 älvsand, som närmast under ortstenen är röd av limonit. Ortstensbanken 

 är blottad i flere djupa tegdiken och ett grustag samt en ravin. Den 

 synes vara fullständigt sammanhängande utan några lösare partier. Den 

 intager en areal av omkring tre hektar. 



Denna yta är delvis lagd under åker, delvis skogbevuxen. Det blev 

 härigenom möjligt att studera ortstenens förhållande till skogen. 



Landsvägen Degerfors — Umeå går strax öster om Rosinedal över ort- 

 stenen. Söder om vägen vidtaga vidsträckta, lavpodsolerade tallhedar å 

 älvsand, som med stor enformighet utbreda sig över betydande arealer. 

 Enligt observationer i det ovannämnda grustaget, ravinen samt femton 

 grävda profiler, sträcker sig ortstenen 40 — 50 m in i skogen, varefter 

 profiltypen mycket långsamt övergår i den lavpodsolerade tallhedspro- 

 filen. Anal)^s av ortstenen från denna lokal, se kap. ii:G, nr 87. Blek- 

 jorden ovan ortstenen är i skogen 30 — 40 cm och ortstenen 50 — 70 cm. 

 Tavl. 4 ger en ganska belysande bild av profilens utseende härstädes. 



Ovan ortstcnen och i dess närmaste omgivningar är skogen av en helt 

 annan typ än å de vidsträckta enformiga markerna däromkiing. I stället 



