220 O. TAMM [172] 



Försök gjordes att genom grävningar i området konstatera ortstenens 

 utsträckning. I avloppsrännan, som vid mitt första besök å lokalen i 

 aug. och sept. 1917 var fullständigt torr, , visade det sig, att ortstenen 

 räcker nästan ända till torvens gräns. Genom ett antal profiler (se bilden) 

 fastställdes ortstenens gräns mot torvmarken. Alot denna blir ortstenen 

 alltmera mörk och humös och samtidigt luckrare. Denna ortstens sam- 

 mansättning framgår av nr 116, 117, kap. ii:G. Medan sålunda limonit- 

 halten i den normala ortstenen i ravinen är 1,73 %, sjunker den mot mos- 

 sen till 0,06 %, medan humushalten stiger från 1,86 till 2,34 %. 



Mot öster och väster sträcker sig ortstenen minst cirka 50 m inåt heden. 

 Det möter svårigheter att säkert konstatera dess gränser åt dessa håll, 

 enär här och var i den omgivande tallheden finnas autoktona ortstenar 

 och ortstenen ej utan spett och helst även dynamit kan genomträngas. 

 Dess mäktighet har därför ej kunnat granskas annat än i de stora, befint- 

 liga skärningarna. 



Medan hela den vidsträckta sandheden omkring Fagerheden är bevuxen 

 med en tämligen gles och svårföryngrad tallhed, är området bredvid 

 Kvarntjärns avlopp bevuxet med mossrik granblandskog av en växtlig 

 typ, se även fig. 22. Granskogsområdet tyckes i huvudsak sammanfalla 

 med ortstenens utbredning, men övergår så småningom utan bestämd 

 gräns i den omgivande tallheden. 



Allt talar enligt min mening för att terrängen omkring Kvarntjärns 

 utlopp genomlöpt följande utveckling. Ursprungligen har tjärnen och 

 mossen endast haft ett grundvattensavlopp. Härvid infiltrerades järn- 

 och humushaltigt vatten i sanden söder om mossen, varigenom ortstenen 

 uppkom. Anmärkningsvärt är, att blek jorden ej är särskilt mäktig, vis- 

 serligen mäktigare än i tallheden, men ej alls såsom i de beskrivna fallen 

 från Degerfors kyrkby och andra liknande lokaler. Detta tyder på, att 

 ortstenen ej direkt sammanhänger med blek jorden utan är en grundvat- 

 tensbildning, varpå även dess läge i själva profilerna i viss mån antyder. 

 Ortstenens nivå i förhållande till tjärnens yta inbjuder (jfr höjdkurvorna) 

 till en sådan tolkning, helst som tjärnens vatten antagligen tidvis stått 

 något högre än nu för tiden, sedan rännan grävts. 



Efter ortstenens bildning inträffade det någon gång att tjärnens vatten 

 steg över avloppströskeln och att vattnet grävde ut en liten avloppsränna 

 i sydlig riktning. Därvid blev ortstenens övre yta rännans botten. Nere 

 vid den förut nämnda lilla tvär-svackan, där ortstenen tager slut, upp- 

 kom ett litet vattenfall, genom vars erosion den i ortstenen vackert ut- 

 skurna lilla ravinen uppstod. Sedermera har man tidvis dämt upp tjärnen 

 och byggt en liten såg, som blott om vårarna och vid starka regnflöden 



