[177] MARKSTUDIER 225 



direkt påverkan på de kemiska och biologiska processer, som försiggå i 

 markytan. Det andra är en indirekt, i det att klimatet i hög grad be- 

 stämmer vilken skogstyp, som beväxer en viss yta. Denna senare indi- 

 rekta inverkan torde säkerligen många gånger vara den största. I de 

 södra delarna av området befordrar sålunda klimatet mångenstädes upp- 

 komsten av mullrika skogstyper, där markprofilen är utbildad på ett helt 

 annat sätt än i råhumusmarkerna. I de nordligaste delarna av området 

 befordrar klimatet konkurrensförmågan hos tallhedarna, varigenom stora 

 områden bli svagare podsolerade, än om de skulle ha varit beväxta med 

 Myrtillusgvanskog. Den indirekta inverkan av klimatet på markprofil- 

 utvecklingen kan sålunda gå tvärt emot den direkta. 



För att söka spåra klimatets direkta inverkan på podsoleringen, måste 

 man jämföra så vitt möjligt likartade skogstyper. Härvid lämpa sig 

 egentligen endast två sådana: den mossrika granskogen eller barrbland- 

 skogen av mer eller mindre utpräglad AdyrtiUustyp och den lavpodsolerade 

 tallhedstypen. Dessa båda skogstyper äro de mest resistenta (se kap. 5). 



Vad den förstnämnda beträffar, så kan man i Norrland fastslå ett tyd- 

 ligt tilltagande av podsoleringsgraden mot norr allteftersom medeltempe- 

 raturen sjunker. I m.ellersta Norrland synes blek jordens mäktighet i all- 

 mänhet vara 5 — 8 cm, i \"ästerbotten 10 cm. Vid Rokliden i Norrbotten 

 är den 11 — 12 cm och på den 410 — 420 m ö. h. belägna Stenträskplatån 

 i Jokkmokk är den omkring 15 cm. Härtill kommer att ortstensbild- 

 ningen, som ovan näm.nts är mycket vanligare i de nordliga trakterna. 

 Även härvid är exemplet från Stenträskplatån belysande. Man finner ort- 

 sten härstädes mycket allmänt både i granskogar och tallhedar, på både 

 moränmarker och glacifluviala sandmarker. I det på något lägre nivå 

 (360 — 380 m ö. h.) liggande nordligare området omkring Tårrajaure är 

 ortsten ej en så vanlig företeelse. I ännu högre grad gäller detta om 

 trakten omkring Jokkmokks kyrkby, som ligger betydligt lägre (250 — 

 300 m ö. h.) och därför har ett gynnsammare klim.at. I Kåbdalistrakten 

 (340 m ö. h.), närmast söder om Stenträskområdet är även ortsten mindre 

 vanlig. Denna trakt förefaller av vegetationen att döma ha ett mycket 

 gynnsamt lokalklimat, förmodligen beroende på att den ligger i en utlöpare 

 av Pite älvs ådal. ^ 



Även där ortsten ej förekommer plägar rostjorden i de nordligare, 

 klimatiskt kargare trakterna anta en m.era mörkt brun färg, beroende på 

 hög halt av humusämnen. I fjällhedarna ovan skogsgränsen är den mörk 

 och starkt humös. I övre Norrland är rostjorden i Myrtillus-skogdrna. 

 vanligen ganska mörkt rostfärgad, medan den i mellersta och södra delarna 

 av undersökningsom.rådet är klart roströd, stundom övergående i rostgult. 

 I mellersta Sveriges slätti akter slutligen är den allt mera gail och över- 



'5- Meddel. frnn Statens Skog!:fö>sliksansialt . Haft. 17. 



