230 O. TA MM [182] 



från början enligt omgivningarnas vittnesbörd blott varit i — 2 cm mäktig, 

 ligga synliga blekjordsklumpar bevarade här och var i potatislandet. Å ett 

 (enligt uppgift av ägaren) minst två år gammalt potatisland i närheten å 

 samma sorts mark kmide också talrika blekjordsstänk i jorden förmärkas. 

 Egendomligt nog voro de särskilt talrika å några fläckar, där potatisen var 

 sämre än å det övriga landet. Antagligen hade markberedningen å dessa 

 fläckar ej varit så intensiv som å den övriga ytan. 



De anförde exemplen må vara tillräckliga för att belysa frågan om 

 markskiktens förhållande vid odling. A ett flertal lokaler har jag funnit 

 förhållandena fullt överensstämmande. Aldrig har jag i odlad mark kunnat 

 påvisa någon ny podsolering. undantagandes en högst 0,5 cm:s ytterst 

 svag, nästan omärklig blekjord, som stundom iakttagits i mycket gamla 

 lejdor, där bärrisen och mossor vandrat in. 



Det är av det anförda tydligt, att podsolprofilens skikt, särskilt blek- 

 jorden, besitta en höggradig resistens vid all markberedning. Icke desto 

 mindre skulle det vara nästan omöjligt att förstå att blekjordsklumpar 

 under långa tider kunna undgå förstöring i en åker, om ej de norrländska 

 åkrarna voro synnerligen fattiga på daggmaskar. Det synes av allt att 

 döma, som om dessa ej spela nämnvärd roll annat än i de mest bördiga 

 och mullrika marker. Den vanligen m.ycket skarpa gränsen mellan det 

 omplöjda skiktet och älven visar att eventuellt befintliga maskar högst 

 obetydligt förmå omblanda mullen med mineraljorden. 



En annan omständighet, som i hög grad bidrar att förklara blek jordens 

 resistens i åkerjorden, är de norrländska jordbrukarnas ofullkomliga 

 markberedningsmetoder. Om dessa uttalar sig en sådan auktoritet som 

 professor Hellström (1917, sid. 308) på följande sätt: »Jordens be- 

 arbetning är på många ställen i Norrland så ofullständig, att den ej är 

 i stånd att under de år jorden ligger öppen utrota den vegetation, som 

 ingått i den gamla vallen.» 



När bearbetningen ej förmår utrota en gamm.al vallvegetation är det 

 mindre underligt, att den ej förmår förstöra fasta partier av blekjord, 

 helst då den ej nämnvärt understödes av maskarnas verksam.het. 



De gjorda undersökningarna angående podsolprofilens förhållande vid 

 markens odling belysa på ett i ögonen fallande sätt blek jordens allmänna 

 resistens. Dessa undersökningar ha sålunda lämnat ett intressant kom- 

 plement till studierna över blek jordens förhållande i begravda markpro- 

 filer o. s. v. Se kap. 3:B. Det tyckes behövas avsevärda krafter för att 

 kunna förstöra en en gång bildad blek jord. varför det synes berättigat 

 att såsom i kap. 5 gjorts, tillerkänna blek jordsskiktets mäktighet en stor 

 betydelse såsom indikator på den vegetationsutveckling, som en mark 

 genomgått. 



