[183] MARKSTUDIER 231 



KAP. IX. 



Återblick på podsolprocessen samt försök till teori för 

 densammas uppkomst. 



På grundval av den inblick i podsoleringens kemiska natur och allmänna 

 utvecklingsförlopp, som i det föregående vunnits, är det möjligt att för- 

 klara uppkomsten av de olika skikten och därmed förknippade egendom- 

 ligheter. Blek jorden är tydligen ett starkt vittrande skikt, som från början 

 uppstår som en tunn zon ,som sedan ökar sin mäktighet. A äldre marker 

 är, som redan framhållits, blek jordens m.äktighet i Myrtillusgrsinskogar i 

 stort synnerligen likformig inom en och samma trakt. Man frågar sig 

 huru detta är möjligt, då somliga ytor podsolerats under hela postglacial- 

 tiden, andra å något lägre nivåer blott under ett par årtusenden. Analoga 

 förhållanden föreligga i de lavpodsolerade tallhedarna. 



En bidragande orsak till denna egendomliga likhet i profilens utbildning 

 å äldre och yngre ytor kan vara, att podsoleringen först i och med den 

 klimatiska nutiden tagit större fart. Med hänsyn till en mängd i det 

 föregående nämnda fakta, särskilt den märkbara podsoleringen i den 

 relativt torra och varma Kalmartrakten, är det em.ellertid omöjligt att 

 tänka sig, att podsoleringen i Norrland under den relativt långa tid, som 

 förflutit m.ellan isens avsmältning och den klimatiska nutiden skulle ha 

 varit så långsam, att den ej märkbart bidragit till den nuvarande podso- 

 leringsgraden. 



Ehuru det således är troligt, att den i relativt sen tid inträdda klimat- 

 försämringen är en bidragande orsak till podsoleringens likformiga utse- 

 ende å marker av mycket olika ålder, kan denna likformighet även full- 

 ständigt förklaras på annat sätt. Den följer nämligen direkt av den 

 tolkning av podsoleringens arbetssätt, som osökt låter uppställa sig m.ed 

 ledning av de utförda undersökningarna. Nedan skall framläggas ett 

 försök till teori för podsoleringen, som synes gälla för nordsvenska för- 

 hållanden. 



När blekjorden börjar bildas, angripa vittringsagensen, som i en viss, 

 ändlig mängd bildas i råhumustäcket och sippra ned med regnvattnet, 

 alla upplösbara mineral. Vissa av dessa, särskilt apatit, limonit och mörka 

 mineral lösas mycket lättare än andra, såsom fältspaterna (jfr tab. 3. 

 kap. 4:62). Mängden lättlösliga mineral utgöra i allmänhet blott en 

 tiondedel av mängden fältspater (se tab. i, kap. 2:Ai). När lösningarna 

 med de m-ineralupplösande agensen passerat blekjorden ha de blivit mät- 



