[185] MARKSTUDIER 233 



också förhållandet i yta 5, Älvdalen, där kvarts och kalifältspat tillsam- 

 mans utgöra 88 — 89 % av hela massan. Här uppvisar den svårvittrade 

 kalifältspaten högre vittringsgrad än i någon annan profil. Vidare borde 

 blek jorden utbildas med större mäktighet å ett svårvittrat underlag än 

 å ett lättvittrat. Måhända bidrager denna omständighet att förklara den 

 relativt mäktiga blekjorden i övre Dalarna (yta 5) samt den ganska tunna 

 i Jämtlands silurtrakter (yta 4) ; på grund av vegetationens olikhet och 

 andra omständigheter kan dock intet med någon säkerhet sägas om 

 denna sak. 



Mycket talar sålunda för riktigheten av den framförda teorien; utan 

 att tillgripa densamma vore podsoleringen i Norra Sverige ganska svår- 

 förståelig, då processen ständigt måste förutsättas fortskrida. Att ge- 

 nom direkta kemiska undersökningar påvisa olika vittringsgrader i blek- 

 jordar av olika åldrar, frånsett de mycket unga (se yta 9, 10, 11, kap. 

 ii:A) torde vara mycket svårt, enär skillnaderna utom möjligen i fråga 

 om de allra lättast vittrande mineralen ännu äro så pass små, att de i 

 varje specialfall stundom ej alldeles klart framträda bredvid skillnader, 

 förorsakade av primära olikheter i det ursprungliga materialet. Den rela- 

 tivt unga ytan 12 (kap. ii:A) visar t. ex. lägre procent utlöst fosforsyra 

 än de äldre i övrigt analoga ytorna, men säkra slutsatser kunna härav 

 knappast dragas. 



Vad rostjorden beträffar, har i det föregående ett flertal olika iakt- 

 tagelser av förloppet vid dess bildning vidrörts. Härav framgår, att 

 rostjorden alltid anlägges med en större mäktighet än blekjorden, vanli- 

 gen 5 — 10 cm. Ofta finnes tydlig blek jord i unga profiler utan att rost- 

 jorden ännu är märkbar, men stundom synes rostjorden vara det, som 

 först framträder. De första antydningarna till rostjord visa sig i form 

 av horisontala strimmor i profilväggen på rostjordens plats. Den när- 

 maste orsaken till rostjordens utbildning är kolloidernas utfällning, för- 

 modligen i ungefärlig samklang med A a r n i o s experiment (se kap. 

 4:B4c). Men orsaken till att detta sker återstår att utreda. AV det 

 föregående torde framgå, att rostjorden ej befinner sig i livlig vittring 

 och därför ej från början är särskilt rik på elektrolyter. Orsaken till 

 kolloidernas avsättning under blek^orden vid processens början anser jag 

 då snarast kunna tänkas på följande sätt: A'atten sipprar långsamt ned 

 från markytan. Vid passagen genom humustäcket och blekjorden upptar 

 det därstädes frigjorda kolloider och elektrolyter. När vattnets upplös- 

 ningsförmåga efter passagen genom blek jorden är uttömd, vidtager genast 

 en utflockning av olika kolloider, som nu ha uppnått de koncentrations- 

 områden inom vilka de delvis fälla ut varandra. I fuktigare marker med 

 mäktigare humustäcke sker en betydligt större produktion av lösliga 



