[187] MARKSTUDIER 235 



Beträffande en av de undersökta provytorna, nr 12, är tiden, under 

 vilken man kan antaga, att podsoleringen fortskridit, tämligen noga känd. 

 Den är högst 600 år. Man kan då här med ledning av värdena på 

 de utlakade mängderna av olika ämnen uträkna de årligen i medeltal per 

 kvm genom vittringen frigjorda kvantiteterna. Klimatet och skogstypen 

 ha sannolikt hela tiden varit ungefärligen likartade. Resultatet av beräk- 

 ningen framgår av tab. 8. 



Ehuru beräkningen av de årligen genom vittring lösliggjorda mäng- 

 derna ej är att betrakta som ett vetenskapligt resultat, utan mera som 

 ett experiment, vågar jag dock tillerkänna densamma ett visst värde, så- 

 som åtminstone angivande rätt storleksordning. En motsvarande be- 

 räkning för de andra ytorna har ej samma intresse, då ju sannolikt vitt- 

 ringen varierat mycket i intensitet med klimatets och skogssamhällenas 

 växling och med markens växande ålder övergått till svårlösligare mineral. 

 Genomgående ge sådana beräkningar av årligen lösliggjorda mängder för 

 dessa ytor betydligt lägre värden. Måhända kan man häri se ett symptom 

 av, att blekjordsbildningen under stora delar av postglacialtiden, då kli- 

 matet varit gynnsammare än nu, förlöpt långsammare. 



De i tab. 8 framställda siffrorna avse att i någon mån söka belysa 

 huru stora saltmängder, som en Myrtillusskog i mellersta Norrland till- 

 föres genom den kemiska vittringen i markytan. Per hektar och år bli 

 värdena för de viktiga ämnena kalk, kali och fosforsyra resp. 2 kg, 5 kg 

 och I kg. Härtill komma sedan de mängder, som frigöras vid förmult- 

 ningen av humuslagret, vilka äro att betrakta som magasinerade mängder, 

 som tidigare alstrats genom vittringen. De lösliggjorda mängderna kisel- 

 syra, järn och aluminium torde till betydande del absorberas i rostjorden. 



Om man antager, att årligen omkring 250 mm nederbördsvatten rinner 

 ned i marken och där bildar grundvatten (årliga nederbörden, se tab. 7), 

 så kan m.an uppskatta de koncentrationer som böra uppnås av de genom 

 vittringen frigjorda mängderna av de ovan angivna ämnena, vilka ej 

 nämnvärt synas absorberas i rostjorden. Man kommer då till värden, 

 vilka ungefärligen överensstämma med koncentrationerna för motsvarande 

 ämnen i Byskeälvens vatten enl. Hofman-Bang (1905). 



Vad OTtstensbildningen beträffar, har det som i kap. 6 nämnts, ej 

 lyckats mig att tillfredsställande * förklara densamma. Ortsten upp- 

 står företrädesvis, men ej nödvändigt, där den allmänna podsoleringen är 

 stark, och allra helst och i största mäktighet, där vatten från torvmarker 

 få tillfälle att starkt podsolera dessas omgivningar. I dylika fall kan även 

 blek jorden uppnå stora mäktigheter, vilket väl förklaras av den abnormt 

 stora tillförseln av vatten och vittrinesasfens. 



