236 O. TAMM [188] 



KAP. X. 



Skogligt betydelsefulla slutsatser av de utförda 

 undersökningarna. 



Av de utförda undersökningarna kunna åtskilliga slutsatser av skog- 

 ligt-praktiskt värde dragas. De ha också i det föregående här och var 

 blivit berörda, men torde förtjäna att i ett sammanhang och med större 

 utförlighet framhållas. 



Marken äger i det nordsvenska barrskogsområdet en stor rikedom på 

 för skogen värdefulla mineral, som ställer den i en betydligt gynnsam- 

 mare klass än t. ex. de nordtyska sandhedarna (se sid. 73, 74). Endast 

 där större områden med kemiskt fattiga och svårvittrade bergarter före- 

 ligga såsom i övre Dalarnas porfyr- och sandstenstrakter, är markens 

 kemiska och mineralogiska beskaffenhet svag. Av det viktiga ämnet 

 kalk finnes sålunda i den undersökta ytan i Älvdalen, Dalarna (se sid. 

 252) endast omkring en sjättedel av vad som är normalt i skogsmarken. 

 De svagare skogsmarker, som iinnas i dessa trakter, härleda säkerligen 

 i icke ringa mån sitt mindre gynnsamma skick ur mineraljordens pri- 

 mära egenskaper (se sid. 152) och torde därför erbjuda stora svårig- 

 heter vid försök att omvandla dem till en produktivare skogstyp än den 

 nuvarande ljungrik: tallhed med relativt mäktig råhumus. I de flesta 

 andra delar av det nordsvenska barrskogsområdet, där berggrunden ut- 

 göres av graniter, gnejser, syeniter m. m. lägger däremot med säkerhet 

 mineraljordens kemiska beskaffenhet ej några hinder i vägen för en be- 

 tydligt ökad produktion. 



Sandjord är mineraliskt fullt ut lika värdefull som morän eller mjäla 

 och då vittringen synes försiggå pä samma sätt även om materialet 

 är grövre (se sid. 128), så torde sanden i fråga om produktion av nä- 

 ringsämnen ej ställa sig mycket ogynnsammare än morän. Dock måste 

 naturligtvis absorptionen av de lösliggjorda sakerna vara förminskad i 

 ett jordslag, som är fattigt på finkorniga beståndsdelar. Den viktigaste 

 skillnaden mellan sand- och moränmarker ligger emellertid ej på det 

 kemiska området utan i förmågan att kvarhålla fuktighet, vilket nedan 

 skall beröras. 



Den i kemiskt avseende minst gynnsamma egenskapen hos den nord- 

 svenska skogsmarken är utan tvivel att kalken föreligger i en svårvitt- 

 rad form : som beståndsdel i en ganska sur fältspat. I övrigt kan sägas 



