240 O. TAMM [192] 



gynnsamt objekt för en ej för häftig skogsbrand att förbättra utan att 

 förtära. Ett tunnare och torrare humuslager blir däremot nästan förtärt 

 av en brand och skogsbeståndet omvandlas kanske i en mer eller mindre 

 lågproduktiv form: tallhed. 



Man kan sålunda säga, att den starka podsoleringen, ehuru i sig själv 

 en skadlig faktor, dock är ett symptom av att marken varit betäckt av 

 ett humuslager, som visserligen kanske varit ganska hopfiltat och svår- 

 artat, men dock erbjuder möjligheter att genom tjänliga medel, t. ex. 

 hyggesbränning, kunna omvandlas i ett gynnsamt humuslager, som för- 

 mår att skänka marken en hög produktionsförmåga. De väldiga arealer 

 trögväxande granmarker av Myrtillnstyp, som finnas i övre Norrland, 

 äro starkt podsolerade. Man kan trots detta vara övertygad om att 

 det ej föreligger någon faktor i mineraljorden, som omöjliggör deras 

 försättande i ett bättre skick, ty mineraljorden är där likvärdig med 

 mineraljorden i många utmärkt växtliga bestånd. Tvärt om, kommer 

 humuslagret i gynnsamt tillstånd, bör marken kunna producera mycket 

 mera. Att få humuslagret i detta tillstånd ligger i skogsvårdarens makt 

 (se Hesselman 1917 b). Med hänsyn till mineraljordens egenskaper 

 kan man alltså hysa stor optimism angående de flesta av våra nordliga 

 granskogars framtid. Att märka härvid är även topografiens stora roll 

 för skogsbeståndet. Då alla de slutsatser, som dragits, gälla plana och 

 svagt sluttande marker, är det tydligt, att förhållandena i starkare slutt- 

 ningar kunna ställa sig än gynnsammare. 



Podsoleringens betydelse på tallhedarna är annorlunda. De lavpod- 

 solerade markerna ha en mycket tunn blekjord (se sid. 173) och äro 

 sålunda i själva verket rikare än andra på värdefulla mineral och äga 

 de andra företräden, som sammanhänga med en obetydligt utvecklad 

 blekjord. Den svaga podsoleringen vittnar emellertid om att marken 

 alltid varit bevuxen med en torr, lavrik tallhed. Felet med marken, 

 som gör att ingen produktivare skogstyp trives, är den låga fuktighets- 

 graden, ej näringsbrist. Detta framgår med stor tydlighet av att å ena 

 sidan lavrika tallhedar kunna uppkomma å mäktig, torr älvsand, som 

 innehåller betydande mängder kalciumkarbonat (se sid. 140), å andra 

 sidan av att befintligheten av ett ortstenslager kan möjliggöra att en 

 fläck i en torr tallhed blir bevuxen med en mossrik skogstyp, trots att 

 trädens rötter uteslutande måste gå i en utpräglad blekjord (se sid. 212). 

 Fuktighetsförhållandena äro på en lavpodsolerad hed nästan alltid be- 

 roende på avlagringens geologiska natur (sand och rullstensgrus) och äro 

 därför .svåra att väsentligt förbättra utan bevattning, som i de flesta fall 

 är outförbar. Man kan därför misstänka, att en dylik tallhed kommer 

 att trotsa försök att omvandla skogstypen i en mossrik sådan. Ofta 



I 



