[9] NUNNANS UPPTRÄDANDE I GUALÖV 1915—1917 3G9 



För att få någon jämförelse mellan 19x6 och 19 15 års äggläggning 

 gjordes under revisionen 19 16 ett försök att även räkna antalet äggskal 

 och okläckta ägg från fjolåret; resultatet härav blev, att äggläggningen 



1 915 hade varit något mindre än 1916. Emellertid voro svårigheterna 

 att räkna de små trasiga äggskalen stora, och dessiitom är det omöjligt 

 att veta, huru stor del av dem som under sommaren av väder och vind 

 bortförts, hur skyddade de än äro av barkfjäll och i sprickor, varjämte 

 enligt Meves' iakttagelser de nykläckta larverna ofta förtära sina ägg- 

 skal. Siffrorna för 19 15 äro därför givetvis mycket för låga, men då 



1916 års siffror det oaktat endast äro något större än dem, kan man 

 med säkerhet draga den slutsatsen, att 19 16 års äggläggning i varje fall 

 ej varit starkare än 1915 års. 



Vad nu angår den riktning, i vilken härjningen förflyttat sig genom 

 höstens äggläggning, så visade det sig, att områdena för 1915 års ägg- 

 läggning huvudsakligen voro koncentrerade till och sammanföUo med de 

 två på kartan markerade svårast hemsökta delarna av skogen. Dessa 

 områden hava år 19 16 lämnats i det närmaste oberörda, ^ medan äggen 

 denna gång mest äro att finna sydost och sydväst om den gamla härj- 

 ningen. Fördelningen av de olika starkt äggbelagda områdena ställer 

 sig med avseende på arealen sålunda: 



Mycket starkt äggbelagda områden 13,3 har 

 Starkt » » 16,1 » 



Svagt » » 90,1 » 



Ej » » 70,1 » 



Summa 189,6 har 

 Vidare är att märka, att den medelålders skogen (omkring 6o-åriga) 

 varit mest utsatt för äggläggning, under det buskskogen kommit jäm- 

 förelsevis lindrigt undan. Detta sammanhänger troligen med att fjäri- 

 larna under svärmningen vilja ha fria flygbanor. Härav kommer det sig 

 också, att man endast sällan påträffade ägg inom trädens kronor, så 

 mycket hellre som kulturskogens kronskikt var jämnt och fullslutet, me- 

 dan all hindrande underväxt saknades. 



Nunnan visar vid äggläggningen, som bekant, en viss grad av om- 

 tanke om avkomman, vilket tar sig uttryck däri, att äggen ej läggas 

 öppet utan väl skyddade av barkflarn eller i barkspringor. Höstens 

 iakttagelser gåvo vid handen, att äggen sällan lades i den allra tjockaste 

 och skrovligaste rotbarken på tallen utan hälst under fällbarkens fjäll och 

 i grenvinklarna; de talrika ekorrgnagens igenvallade kanter utgjorde även 

 goda fyndorter för ägg. På de frodvuxna granstammarnas släta bark 

 fanns ej mycket skydd för dem, varför det fåtal granar, som undersök- 

 tes, voro mycket klent äggbelagda. 



