336 EDVARD WIBECK 



fall sällat sig skador, orsakade av rinnande dagvatten ( — termen lyder 

 så i motsats till grundvattnet, som rör sig nere i jorden! — ), vilket 

 givetvis haft lättare att orsaka skärningar och bortsköljningar av den 

 lösare jorden i de luckrade såddrutorna och i de fyllda groparna än i 

 de parceller, som behandlats på de andra sätten. 



De luckrade såddgroparna visade sålunda i högre grad än de icke 

 luckrade en av sprickor genomdragen eller på annat sätt rubbad 

 markyta, h. o. d. syntes hålor, vari tydligen vatten tidvis stagnerat o. s. v. 

 Plantorna lågo mer eller mindre, ofta massvis, med helt uppfruset rot- 

 system eller fasthängande blott medelst några av de yttersta rotförgre- 

 ningarna vid underlaget. Bäst bibehållna voro företrädesvis de plantor, 

 som uppkommit närmast såddrutans kanter. Naturligtvis hade icke häller 

 de oluckrade rutorna gått helt fria från liknande kalamiteter, men de 

 hade härjats i ojämförligen ringare grad. Att strecksådden skulle visa 

 en förhållandevis stor motståndskraft mot uppfrysning, är utan vidare 

 klart av vad som sagts i det föregående; i ett smalt streck komma ju 

 samtliga befintliga plantor att stå nära kanterna. 



Vad gropplanteringen angår, så hade stundom en trattformig fördjup- 

 ning bildats runt plantan, som i sådana fall ofta stod tynande eller re- 

 dan död. Särskilt var detta fenomen framträdande på de båda ytorna 

 n:r 407 och 413 i örtrik granskog, den senare i utpräglat högläge, över 

 vilka tydligen mycket vatten gått fram vid och efter snösmältningen. 



Att uppfrysningen är en av de allra värsta stötestenarna för norrländsk 

 skogskultur, även om man bortser från de avdikade torvmarkerna, som 

 ju alldeles extremt lida under detta onda, är ett länge känt faktum. 

 Det ställer sig emellertid icke så alldeles lätt att med utgångspunkt 

 från vad vi veta om de rent klimatologiska förhållandena påvisa, varför 

 eller ens att Norrland i detta hänseende måste vara så missgynnat gent 

 emot södra Sverige. 



Detta framgår sålunda icke ur den redogörelse över nattfrosternas frek- 

 vens i olika delar av landet, som Hamberg tidigare gjort^ med ledning 

 av de rapporter, som ingått till meteorologiska ceniralanstalten under 

 åren 1871 — 1900. Fig. i återger tvenne ur nämnda redogörelse hämtade 

 kartskisser, på vilka linjer uppdragits, som sammanbinda punkter med 

 lika frostländighet dels under sommarens förra del, dels under dess se- 

 nare del. De olika punkternas frostländighet är uttryckt med ett tal, 

 stående i direkt proportion till den funna frostfrekvensen. Såsom vi 

 finna, är Norrland ingalunda under den tid på försommaren, då iakttagel- 

 serna blivit gjorda, kännetecknat av stark frostländighet gent emot Syd- 



* Hamberg, H. E., >Die Sommernachtfröste in Schweden 1871 igoo-^. Kungl. Sv. Vet. 

 Akad. Handlingar Bd. 38, n:r i, Stockholm 1904. 



