338 EDVARD WIBECK 



Sverige, tvärtom är östra Norrland då rikets frostfriaste större område. 

 Under sommarens senare del är däremot norra Sverige, och särskilt dess 

 västra delar, i .stort sett frostländigare än södra Sverige. 



Den motsägelse gent emot skogsmannens erfarenheter vis a vis Norr- 

 land, som Hambergs utredning vid första påseende kan tyckas innebära, 

 bortfaller emellertid till stor del, då vi konstatera, att de rapporter, som 

 legat till grund för hans sammanställning, blott ha tagit fasta på de för 

 jordbruket farliga frosttillfällena, och för varje angiven ort endast hän- 

 föra sig till den tid av sommarhalvåret, som fallit mellan medeltiden 

 för vårsådd och potatisskörd. Iakttagelserna ifråga omfatta således en 

 vida kortare period av året än den, under vilken frosten driver sitt spel 

 med skogsjorden och trädplantorna. Att isynnerhet våren är en riskabel 

 tid för skogskulturerna med hänsyn till uppfrysningen, är så ofta iakt- 

 taget, att vi ej kunna draga det i tvivelsmål. 



Bättre stöd för åsikten om Norrlands frostländighet än från rent me- 

 teorologiskt håll få vi också från geologiskt. Alla geologer, som studerat 

 frostverkningarna på såväl det fasta berget som på de lösa jordlagren, 

 äro nämligen ense om, att frostverkningar av alla hithörande slag öka 

 i frekvens och styrka i den mån man förflyttar sig mot trakter med 

 lägre ärlig medeltemperatur, hälst om denna är förenad med starka ytter- 

 ligheter av köld och värme. 



Figur 2, som är hämtad ur Hambergs arbete »Lufttemperaturen i 

 Sverige 1856 — 1907,»' visar, hur mycket lägre medeltemperaturen i 

 Norrland, och särskilt i dess övre delar, är än södra Sveriges. Med 

 den lägre medeltemperaturen följer en i motsvarande grad starkare och 

 långvarigare kälbildning i jorden. Teoretiskt sett, föreligger ju t. o. m. 

 möjligheten av att på ett visst djup under markytan påträffa ständigt 

 frusen jord, då vi komma inom det område av Nordsverige, där den 

 årliga medeltemperaturen sjunker under + o. Om också den ständigt 

 förefintliga kälen i verkligheten tycks vara begränsad till allenast små 

 områden i allra nordligaste Sverige och i fjälltrakterna samt knappast 

 alls kommer i betraktande för den barrskogsbärande zon, varom här är 

 fråga, så är det dock visst och säkert, att den norrländska skogsmarken 

 till mycket stora delar får dragas med en ojämförligt mycket senare 

 kvarstående vårkäle och en avsevärt tidigare inträffande höstkälning, 

 än vad fallet är med södra Sverige. 



Högbom, som bland andra skrivit om detta ämne,^ framhåller, att 

 uppfrysningen av de lösa jordlagren blir kraftigast, då sådana förhållan- 



' Bihang till ineieorolog. iakttagelser i Sverige. Vol. 49. 1907. 



' HÖGBOM, B., »Uber die geologische Bedeutung de*; Frostes». BuU. of the geolog, instit. 

 of The Univers. of Uppsala XTI. 1014. 



