340 EDVARD WIBECK 



grus- och sandjordar möter man delade åsikter. Av en gammal skogsman 

 med erfarenhet från Gällivare-trakten hörde jag en gång det omdömet 

 fällas: »här är all slags jord uppfrysningsjord», och jag är benägen att 

 härutinnan giva honom rätt. Helt säkert är det de klimatiska vida mer 

 än de rent markgeologiska förhållandena — vilka ju i stort sett äro 

 tämligen enahanda inom hela Sveriges barrskogsområde med dess alle- 

 städes dominerande moränjord - — ■, som bestämma, varest uppfrysning 

 äger rum eller icke. 



Den roll, som den döda och levande markbetäckningen utövar på skogs- 

 jordens benägenhet för uppfrysning, har något berörts av Tamm i ett 

 nyss utkommet arbete »Markstudier i det nordsvenska barrskogsomrä- 

 det»'. Han konstaterar först och främst att uppfrysning, enbart eller i 

 förening med jordflytning, är ett fenomen, som är ytterst vanligt i all 

 från vegetation och humustäcke befriad mark. Beträffande den vegeta- 

 tionstäckta skogsmarken, har han funnit en anmärkningsvärd skillnad 

 föreligga mellan ä ena sidan de mossrika barrskogarna med kraftigt 

 utbildat humustäcke och å andra sidan de lavrika tallhedarna. I de 

 förra har han icke iakttagit uppfrysning, men väl däremot mången gång 

 i de senare, vilkas tunna smuliga humuslager ej på samma sätt tyckes 

 skydda marken som det tjocka, Hylocomiiim- täckta råhumuslagret i exem- 

 pelvis granskogarna. Om uppfrysningen pä tallhed nämner han en del 

 fall, då sådan iakttagits såväl å morän som å sandhed inom Väster- och 

 Norrbotten, och håller före att fenomenet är rätt vanligt i vårt lands 

 nordliga delar.^ 



Vi se, hur väl Tamms iakttagelser över de mossrika och lavrika sko- 

 garnas skiljaktiga förhållande gent emot uppfrysningen överensstämma 

 med de resultat, som vunnits vid försökskulturerna. Om det förhåller sig 

 så, som dessa synas giva vid handen, nämligen att markluckring och 

 upptagande av större plantgropar predisponerar för uppfrysning, böra 

 de kulturmetoder, som kräva dylik behandling av jorden, ha gått sämst 

 till på de lavrika markerna. Detta är just vad som varit fallet. Det 

 är i de mossrika skogstyperna, där marken täckes av ett tjockt rähu- 

 mustäcke, som fördelen av markluckrade såddrutor såväl som av grop- 

 plantering kommit till sin rätt, samtidigt med att faran av ett alltför 

 knapphändigt avlägsnande av humustäcket här framträder på så sätt att 



' Tamm, O., »Markstudier i det nordsvenska barrskogsområdet. » Meddel. tr. .Statens Skogs- 

 försöksanstalt. Haft. 17, nr. 3. Stockholm 1920. 



' Dr. Tamm har senare muntligen påpekat att hans framställning avser uppfrysningsfe- 

 nomen av sådan styrka, att markprofilen därav rubbas. Han anser det ej uteslutet, att för 

 trädplantorna skadlig uppfrysning kan äga rum även i sådana fall, då ej markprofilen bär 

 spår därav. 



