342 EDVARD WIBECK 



behövliga, ja kanske t. o. ni. till resultatet ställa sig sämre än andra 

 och billigare metoder. De skäl hava framlagts, som tyckts mig tala 

 för att vår vanligaste skogsodlingsmetod, rutsädden med markluckring, 

 icke alltid ställer sig förmånligast i Norrland - — • och i all synnerhet icke 

 i dess klimatiskt kargare delar — , utan här överträffas åtminstone av 

 rutsådd utan markluckring. 



Naturligtvis har jag ej därmed velat draga i ringaste tvivelsmål de 

 fördelar av flera olika slag, vilka, såsom en hel rad skogsvetenskapliga 

 försök av både äldre och nyare datum visat, markluckringen i vissa av- 

 seenden bereder såddplantan: en rikligare näringstillgäng, så länge röt- 

 terna under första plantåren utbreda sig i den nedhackade torven, ökad ni- 

 trifikation o. s. v. Men jag tror att alla dessa fördelar under vissa om- 

 ständigheter kunna mer än uppvägas av de nackdelar, som markluck- 

 ringen medför med hänsyn till den ökade faran av uppfrysning. Vid 

 1920 års revision voro plantorna ännu alltför små för att tillåta en nog- 

 grannare uppmätning i syfte att utröna, om nägon av kulturmetoderna 

 framför de övriga gynnat plantornas tillväxt: rent okulärt sett kunde 

 någon dylik skillnad mellan de olika metoderna icke förmärkas. 



Förhåller det sig nu verkligen sä, att sådd pä oluckrad mark i allmänhet 

 ställer sig förmånligare åtminstone i de lavrika skogstyperna, de s. k. 

 hedlanden, i Norrland, så ökar detta högst betydligt utsikten att här 

 komma till goda resultat med användande av maskinella skogsodlings- 

 redskap och över huvud taget möjligheten av att konstruera goda dy- 

 lika redskap. Svårigheten därvidlag har nämligen, från gammal syn- 

 punkt sett, huvudsakligen legat däri, att man önskat ett redskap, som icke 

 blott kunnat fläck- eller radvis avlägsna markbetäckningen, utan också 

 luckra marken därunder. Saken ställer sig ofantligt mycket enklare, om 

 man helt kan slå av på fordran om markluckringen. Jag har tidigare 

 hållit det för en svaghet hos exempelvis den Vidénska kulturplogen att 

 den ej kunnat luckra i fårorna. Efter vad jag sedan sett, börjar jag 

 tro, att detta i stället kanske är en fördel, liksom ock att red.skapet ifråga 

 ej upptager bredare faror, än fallet är. Faktum är också, att en del av 

 norrlandsavdelningens försöksfält visa tills vidare utomordentligt vackra 

 kulturer, utförda medelst den Vidénska kulturplogen. 



Det är också tänkbart att ett närmare studium av markluckringsfrågan 

 kan bidraga till att sprida ljus över en annan sida av såddfrågan i Norr- 

 land, som ävenledes har stor ekonomisk betydelse, nämligen den, varför 

 höstsådderna häruppe pläga misslyckas. Alltsedan jag fick inblick i den 

 utsträckning, i vilken eftergroning förekommer, åtminstone vad tallen an- 

 går, på såddfälten i Nordsverige, har jag haft svårt att förstå, varför 

 höstsådden här egentligen skall behöva ställa sig så mycket ogynnsam- 



