UNDERSÖKNINGAR ( )VER DKN STORRK MAR(;H0RREN 5 



vara vid liv; d. 20 augusti voro nästan alla märgborrar utflugna, varför 

 utvecklingen i detta fall tagit högst 9 — 10 veckor i anspråk. Även en 

 ännu senare, d. 14 juli fälld stam angreps snart av den större märg- 

 borren; d. 27 juli funnos talrika 6 — 7 cm långa modergångar med tal- 

 rika ägg, d. 22 augusti voro många larver fullvuxna och enstaka pup- 

 por förekommo; d. 17 september voro de flesta skalbaggar utflugna. 



Enligt ElCHHOFF kan man ej förklara förekomsten av ljusare färgade, 

 d. v. s. ny kläckta skalbaggar såväl i mars och april som i juni — juli och 

 ännu senare på annat sätt än genom antagandet av upprepade genera- 

 tioner. De ljusa moderdjuren, som svärma på våren, äro sent utvecklade 

 individ av föregående års 2. eller 3. generation, och de, som uppträda i 

 juni och senare, tillhöra samma års i. eller 2. generation. 



Slutligen hyllar ElCHHOFF den uppfattningen, att det först är den 

 2. generationens skalbaggar som borra sig in i skotten; de som man 

 påträffar tidigare i skotten anser han i likhet med Hartig vara an- 

 tingen övertaliga, försmådda hanar eller också moderdjur, som slutat 

 yngla. 



ElCHHOFFS åsikter stödja sig, som HENNINGS (II, s. 469) framhållit, på 

 två antaganden, vilka på hans tid kunde förefalla säkra nog, nämligen 

 dels att utvecklingen från ägg till imago sker mycket snabbt^ dels att 

 moderdjuren äro kortlivade. De väckte först till liv en häftig opposition 

 från JUDEICH (I, s. 150 — 154) och BORGGREX E och bemöttes sedermera 

 även av Altu.M (II) och Pauly (I, II). Så småningom slogo de under 

 inflytande av det stora anseende, som ElCHHOFFS barkborrearbete åt- 

 njöt, dock igenom, och i 2. upplagan av Aftums Eorstzoologi (1881) 

 finner man (s. 234) den åsikten framställd, att märgborrarna i allmänhet 

 medhinna två generationer årligen. NiTSCHE skriver likaledes om den 

 större märgborren (s. 466): »Ratzeburg und viele seiner Nachfolger 

 waren geneigt, als Regel eine einfache Generation anzusehen, indem sie 

 annahmen, dass die im Sommer ausgekommenen Käfer in demselben 

 Jahre nicht wieder zur Fortpflanzung schritten, sondern sich direkt in 

 die Triebe einbohrten. Dieser Behauptung stehen viele ganz positive 

 Beobachtungen entgegen, welche das Vorkommen einer zweiten Genera- 

 tion nachweisen; dagegen ist an vielen Orten ebenso unzweifelhaft eine 

 nur einfache Generation constatiert, und die Behauptung von EiCFlHOFF, 

 dass die doppelte Generation die Regel biide und vielleicht eine dreifache 

 vorkomme, eine ebenso unberechtigte Verallgemeinerung, wie die ent- 

 gegenstehende Ratzeburg's. Vielmehr sind Höhenlage und Klima des 

 Reviers, sowie die gerade herrschende Jahreswitterung die Faktoren, 

 von denen es abhängt, ob eine einfache öder doppelte Generation vor- 

 kommt.) Liknande uppgifter finner man hos HenscfieI^ och HeSS. 



