6 IVAR TRÄGARDH 



Som NUSSLIN påpekat (III s. 3), beror olikheten i uppgifterna ofta 

 därpå, att iakttagelserna gjorts på lokaler med olika klimat, antingen i 

 norra Tyskland (Altum och Ratzeburg) eller i västra Tyskland (PIlCll- 

 HOFF), i bergstrakter (Pauly) eller på låglandet (Eichhoff) eller i södra 

 Frankrike (Perris). Därjämte ha de klimatiska faktorerna uppenbarligen 

 under vissa år (1880 och 1881) varit särskilt gynnsamma, under andra åter 

 (1882 och 1903) synnerligen ogynnsamma. 



Emellertid började så småningom den hittills gängse åsikten, att skal- 

 baggarna dö omedelbart efter äggläggningen, att allt mera rubbas. Under 

 åren 1883 — 1887 visade v. Oppen, att snytbaggens hona kan hålla pä 

 med äggläggningen från våren till sent på hösten och till och med efter 

 övervintringen kan fortsätta därmed. 1897 visade NusSLiN (II) och året 

 därpå oberoende av honom MacDougall, att detsamma gäller för tall- 

 vivlarna {Pissodes), vilka äro i stånd att lägga ägg efter övervintringen 

 och vilka till stor del ej äro fortplantningsdugliga samma år de kläckts. 



Under inflytande av dessa nya fakta, vilka visade, att den hittills 

 rådande föreställningen om de fullvuxna skalbaggarnas korta livstid 

 måste åtskilligt revideras, gjorde Knoche år 1900 sina bekanta under- 

 sökningar över generationsfrågan hos barkborrarna, däribland även den 

 större märgborren. Knoche betjänade sig dels av iakttagelser i naturen i 

 samband med temperaturobservationer, dels av uppfödningsförsök (enl. Pau- 

 LYS' metod) med stycken av tallstammar, som voro paraffinerade i båda ändar 

 för att hindra uttorknmg samt inneslutna i glasburkar, övertäckta med glas- 

 plattor, dels undersökte han anatomiskt könsorganen hos märgborrarna. 



I fråga om temperaturens inflytande påvisade Knoche bl. a., att en 

 relativt kort temperaturstegring av 4,5^ över medeltemperaturen är till- 

 räcklig för att förmå märgborrarna att svärma och para sig. Men om 

 därpå, som ofta är fallet, temperaturen åter sjunker till den normala, 

 äro djuren ej i stånd att fortsätta med äggläggningen utan försjunka i 

 ett dvallikt tillstånd, och de avlagda äggens utveckling avstannar. Det 

 uppehåll i äggläggningen, som vid sådana tillfällen inträffar, sker så 

 mycket säkrare, ju tidigare svärmningen börjat före den normala tidpunk- 

 ten, och det varar så länge, som ogynnsam väderlek fortfar. 



Antalet dagar från äggläggningens början spelar därför i och för sig 

 en underordnad roll, varemot den under utvecklingsperioden förekom- 

 mande temperaturen och framför allt antalet dagar med en medeltempera- 

 tur ej understigande en viss minimitemperatur av omkring + 9,5° är a\' 

 den största betydelse. 



Härav följer, att man ej, som ElCHHOFF gjort, utan vidare på grund- 

 val av moderdjurens svärmningstid kan beräkna, när de unga märgbor- 

 rarna skola framkomma, ty äggen efter abnormt tidigt svärmande märgbor- 



