UNDERSÖKNINGAR ÖVER DEN STÖRRE MÄR(;B0RREN 7 



rar äro ej tidigare utvecklade än de, som lagts senare. Man bör därför 

 se bort från abnormt tidigt svärmande barkborrar och beräkna utveck- 

 lingstiden frän den tidpunkt, då medeltemperaturen börjar hålla sig vid 

 den lägsta svärmningstemperaturen. 



I fråga om imagines' livslängd utrönte Knoche hos den större märg- 

 borren, att både hanar och honor, de förra tidigare än de senare, efter 

 avslutad äggläggning begiva sig upp i tallarnas kronor för att där rege- 

 nerera sina könsorgan, samt att de därefter äro i stånd att yngla ännu 

 en gång. Man har därför ej rätt att utan vidare tyda en senare på 

 sommaren förekommande kull som en 2. generation, ty det är ej möjligt 

 att endast genom undersökningar i skogen avgöra, huruvida verkligen 

 en 2. generation föreligger eller om det blott är fråga om en senare 

 systergeneration till den första. 



Slutligen påvisade Knoche, att de unga märgborrarna vid sitt utkry- 

 pande ingalunda äro könsmogna, utan bliva detta först efter ett näringsgnag. 

 som pågår en längre tid ev. ända till vintervilans inträde, samt att de 

 skalbaggar, som svärma på sommaren, ej kunnat giva upphov till de 

 i juli och augusti alstrade kullarna, vilka måste uppfattas som syster- 

 generation till den, som utvecklats tidigare under sommaren. 



Genom Knociies undersökningar föreföll ElCHHOFFS teori om 2 — 3 gene- 

 rationer att vara fullständigt vederlagd, och Knoches resultat generalise- 

 rades också till att gälla ej blott för de arter — den större och mindre 

 märgborren och den mindre askbastborren — som han undersökt, utan 

 för barkborrarna över huvud taget, sä att sommarkullar utan vi- 

 dare uppfattades som systergenerationer till vårgenerationen. Man sköt 

 emellertid härvidlag betydligt över målet, vilket också framhölls av 

 NiJSSLiN (III) och Henning.s (i s. 216— 2 i 8) i deras polemik mot Knoche. 



Det framgick i själva verket snart genom FUCHS' (s. 53 — ^54) under- 

 sökningar, att vi bland barkborrarna kunna urskilja tre olika grupper. 

 Till den första gruppen räknar FuCHS de arter, som ej under några 

 omständigheter kunna hinna med mera än en generation årligen. Till 

 denna grupp räknar han jättebarkborren, den större och den mindre 

 märgborren, den mindre askbastborren m. fl. Han stöder sig i fråga om 

 dessa senare arter uteslutande på Knoches undersökningar. 



En något avvikande mening om märgborrarnas generationsantal har 

 Hennings (II s. 472), vilken emellertid ej stöder sig på iakttagelser i 

 det fria utan pä experiment vid olika temperaturer i termostater. Vid 

 en konstant temperatur av ca -|-22°C och en luftfuktighet av 75 % 

 lyckades han få märgborrarna att grunda en 2. generation. Han anser 

 dem därför ej böra räknas till den grupp, som under inga omständig- 

 heter kunna ha två generationer årligen, men medger å andra sidan, att 



