26 IVAR TRÄGÄRDH 



Fritz (a. s.) uppger det vara regel, att märgborrarna i mars och april 

 angripa skotten, innan de para sig. De av förf. och Hj. SylvéN 

 gjorda iakttagelserna om skadegörelse på knoppar, som börjat växa ut, 

 (fig. 1 1 c) tyda på, att en dylik tidig skadegörelse förekommer allmänt. 



Den kronskadegörelse, som frän mitten av juli påbörjas av den nya 

 generationen märgborrar, måste emellertid vara vida större än den, 

 som vållas tidigt på våren eller av de regenererande märgborrarna; den 

 nya generationen är ju i och för sig talrikare än modergenerationen, 

 vilken senare dessutom av parasiter, rovinsekter m. m. ansenligt decimerats. 



Som av de i det föregående lämnade uppgifterna framgår, är det emel- 

 lertid endast sällan, som dessa regenererade märgborrar bliva i tilliälle att 

 alstra ännu en kull. Detta konstaterades redan av Altum (III, s. 300 — 301), 

 vilken samma år han funnit märgborrar i skotten i slutet av juni hade 

 anordnat fångstträd en gång i månaden under tiden april — september, 

 men ej fann ett enda gångsystem i de under juni— sept. fällda stam- 

 marna. 



Om anledningen till att märgborrarna i regel misslyckas med sin 

 2:dra kull kan man för närvarande endast framkasta mer eller mindre lösa 

 antaganden. Det förefaller mig, som om man skulle ha tre möjligheter 

 att välja på: antingen yngla djuren ej samma sommar som regenera- 

 tionsgnaget utan först följande vår, eller också misslyckas de därför att 

 under sommaren inga tjänliga yngelträd stå dem till buds, eller slutligen 

 är dödlighetsprocenten så hög, att de flesta duka under. Det första an- 

 tagandet har verkligen framställts av ryssen BORODAIEVSKY {s. 1222 — 

 1247), men det förefaller alltför osannolikt för att behöva diskuteras. 



Däremot har det andra antagandet åtskilligt för sig. Vid den tidpunkt, 

 då märgborrarna skulle yngla för andra gången, äro alla under vintern 

 och våren fällda eller vind- eller snöbrutna tallar redan angripna av den 

 första kullens märgborrar och på dem följande tallvivlar och långhor- 

 ningar. Träd, som under sommaren av en eller annan anledning försva- 

 gats efter de ovannämnda insekternas angrepp, skulle däremot vara 

 lämpliga träd för den 2:dra kullen. Det skulle följaktligen bero på före- 

 komsten resp. frånvaron av dylika lämpliga yngelträd, huruvida en 2:dra 

 kull skulle komma till stånd eller ej. Ett par enstaka observationer tala 

 för att så är fallet. På den vid KoUeberga befintliga provytan för under- 

 sökning av övervintringsgnagets betydelse hade trädet nr 36 i mitten av 

 maj 1918 endast en övergiven försöksgång (jämf. tabell VI sid. 46); icke 

 desto mindre befanns det i början av oktober angripet av den större 

 märgborren^ vars larver och puppor ännu funnos kvar. Vidare iakttog 

 e. jägmästare P. BÖRJESSON vid en undersökning av den av tallmätaren 

 härjade stadsskogen vid Västervik larver, puppor och nykläckta imagines 



