42 IVAR TRAGARDH 



Genom denna kronskadegörelse, varvid ej blott massor av 

 skott med kotteanlag utan även träden själva dödas, förfelas 

 hela ändamålet med fröträdsställningen; och då ett dylikt för- 

 lopp, som av märgborrens levnadsvanor framgår, måste vara 

 mycket vanligt för att ej säga regeln, framstår det som en 

 oeftergivlig åtgärd att barka stubbarna, om fröträden skola 

 kunna fylla sin uppgift. 



Det är det stora missförhållandet mellan de väldiga mängder av 

 märgborrar, som utvecklas på hygget, och de relativt få fröträdens ofta 

 högt ansatta kronor, som utgör förutsättningen för denna skadegörelse. 

 Man får en föreställning härom genom följande beräkning. Om man an- 

 tager, att ett hundraårigt tallbestånd häller 450 stammar pr har och att 

 av dessa 15 °o kvarlämnas som fröträd, återstå 390 stubbar pr har som 

 yngelplatser för den större märgborren. Enligt en beräkning av A. Syl- 

 VÉN (Grönberg s. 197) kan man anträffa 500 ägg av märgborren i en 

 stubbe; antaga vi, att endast 20% av dessa utvecklas till märgborrar, få 

 vi likväl 39,000 märgborrar pr har och nära 700 märgborrar pr fröträd. 

 Det är onekligen anmärkningsvärt, huru nära denna siffra kommer an- 

 talet under en frötall uppsamlade skott, som var 550 (fig. 18). 



Som sammanfattning av vår nuvarande kunskap om följderna 

 för trädens liv av kronskadegörelsen kan sägas, att det i allmän- 

 het endast är i äldre skog av norrländsk typ, som dessa an- 

 grepp varit fatala, varemot i södra och mellersta Sverige det 

 endast är fröträd, som duka under. 



III. STAMSKADEGÖRELSEN OCH DESS BETYDELSE. 



Då, som i ett följande kapitel närmare skildras, den större märgborren 

 i orörda skogar huvudsakligen ynglar i undertryckta träd, tillhörande 

 det III och IV kronskiktet, i snö- och vindbrutna träd, eller i träd som 

 tidigare lidit av annan skadegörelse, är det ej förvånande, att dess an- 

 grepp vanligen lyckas, med andra ord att ett stamangrepp vanligen med- 

 för trädets död. Någon motsvarighet till vad KOLMODIN (s. 209) be- 

 skrivit i fråga om granbarkborren, nämligen att en sida av granen kan 

 vara angripen, och trädet det oaktat kan fortleva i många år, har förf. 

 aldrig sett, ej heller har jag kunnat finna några uppgifter därom i litte- 

 raturen. 



Som i det följande skall närmare skildras, sker stamskadegörelsen 

 under tvänne perioder i märgborrens liv, dels när den skall yngla, dels 

 när den övervintrar. 



