48 IVAR TRÄGARDH 



de andra två klarat sig. De två senares kronor hade i fråga om frisk- 

 heten året förut betecknats med 0,8 och 0,7, det förras med blott 0,3 

 och likaledes hade n:r 49, som angreps våren 1919 friskhetsgraden 0,4. 

 Av dessa iakttagelser framgår, att träd. som ett år angripas med för- 

 söksgångar, som misslyckas, ej med nödvändighet bli angripna föl- 

 jande år, utan mycket väl då kunna undslippa vidare angrepp. Det 

 beror på trädets hälsotillstånd, om försöket skall fortsättas och lyckas, 

 och prognosen synes kunna ställas genom en uppskattning av kronans 

 friskhet. 



Under de två år undersökningarna pågått^ ha följaktligen 6 % av 

 träden dött och dessutom ytterligare 6 % angripits, så att de med viss- 

 het kunna betraktas som dödsdömda. Då dessa träd f. ö. ej skiljde sig 

 från provytans övriga träd, måste man antaga, att de genom den vid 

 övervintringsgnaget vållade skadegörelsen lidit mera än dessa och där- 

 för fallit offer för märgborrarna. Huru lång tid, som härtill åtgår, därom 

 vet man ännu intet, och därför kan man ej heller yttra sig om vilken 

 ekonomisk roll övervintringsgnaget spelar. Men om man betänker, att 

 detta måste vara lika vanligt som kronskadegörelsen, enär, såvitt man 

 vet, alla märgborrar gräva sig in i barken för att övervintra, så är det 

 klart, att denna form av skadegörelse, om det besannar sig, att djuren 

 i allmänhet gräva sig in till splinten, är av allvarlig beskaffenhet. Det 

 är sannolikt, att förutom naturligtvis numerären av märgborrarna, 

 trädens ålder och därmed sammanhängande barktjocklek spelar en av- 

 görande roll, ty djuren gå ej in för att söka sig föda utan blott för 

 att erhålla skyddat vinterkvarter, och ju tjockare barken är, desto mera 

 sannolikt är det, att de vinna sitt syfte utan att tränga in så djupt som 

 till splinten. Möjligen kan också vintertemperaturen inverka på gång- 

 arnas läge i barken. 



Slutligen må i detta sammanhang även framhållas att, som WOLFF 

 (s. 247) i en nyUgen pubHcerad uppsats påpekat, konstaterandet av över- 

 vintringsgnagets förekomst och intensitet är av stort praktiskt intresse, 

 enär det möjliggör för skogsmannen att i god tid förutsäga, var märg- 

 borrarna följande vår kunna bekämpas med fångstträd. 



Som sammanfattning av ovanstående kan sägas, att över- 

 vintringsgnaget, om samma träd under en följd av år drabbas 

 därav, kan nedsätta dessas motståndskraft, så att de duka 

 under för märgborrarnas yngelgnag. Större uppmärksamhet 

 bör därför skänkas detta än hittills och det även av den 

 anledningen, att man genom att lokalisera detsamma har 



^ Det hade naturligtvis varit av största intresse att under ett antal år följa denna provyta, 

 men genom ett misstag blev den avverkad. 



