UNDERSÖKNINCiAR OVKR DEN STÖRRE MÄRCiBORREN 51 



av lämpliga yngelträd. Man kan visserligen invända, att det är vansk- 

 ligt att draga slutsatser rörande märgborrarna av iakttagelser över andra 

 skalbaggar. Men däremot kan med fog invändas, att splintvivlar och 

 tallvivlar i vissa väsentliga avseenden sä nära överensstämma med märg- 

 borrarna, att det ligger nära till hands att antaga en viss överensstäm- 

 melse mellan deras instinkter. Såväl splint- och tallvivlar som märg- 

 borrarna lägga sina ägg under barken av lämpliga träd, medan ima- 

 gines hos alla tre släktena äro primära skadegörare på skotten av tallen, 

 ehuru denna skadegörelse f. ö. är av olika beskaffenhet. 



Genom upprepade observationer har det, vad vivlarna beträffar, fast- 

 slagits, att de vid uppsökandet av för sitt näringsgnag lämpliga träd — 

 varvid intet som hälst val behöver förekomma, enär vilken tall som hälst 

 erbjuder dem rikligt med föda — dock tydligt koncentrera sig på så- 

 dana lokaler, där de efter näringsgnaget kunna yngla. Som bevis här- 

 för kan t. ex. anföras, att på Torso och Fågelö utanför Mariestad vid 

 en exkursion den 19 juni 1919 i omkring manshöga tallkulturer dessa 

 vivlar förgäves eftersöktes på vidsträckta arealer; först i omedelbar när- 

 het till några staplar vinterhuggen ved funnos de, men där i stora mas- 

 sor sittande på skotten. De vägledas således av sitt luktsinne till 

 yngelplatserna och i omedelbar närhet av dessa göra de sedan 

 sitt näringsgnag. 



Det ligger då nära till hands att antaga, att även märgborrarna bete 

 sig på detta sätt. Den skillnad förefinnes dock, att medan vivlarna, så 

 snart de slutat sitt näringsgnag, skrida till fortplantning, så förflyter för 

 den under sommaren utvecklade generationen av märgborrar mellan 

 näringsgnaget och fortplantningen en vinter. Det är därför ej antagligt, 

 att de vid denna tidpunkt utöva något val vid uppsökandet av trädkro- 

 norna utan angripa de träd, som växa närmast de lokaler, där de kläckts. 



För de märgborrar äter, som på våren gå upp i kronorna, innan de 

 yngla, ställer sig saken annorlunda, och man torde kunna antaga, att 

 de vid näringsgnaget i likhet med tall- och splintvivlarna koncentrera sig 

 på de ställen, där lämpliga yngelplatser finnas eller där de förledas till 

 att söka yngelplatser. 



Härvid lockas de i stor mängd även till lokaler, där nyhugget timmer, 

 bräder eller dylikt finnas upplagrade och utsprida en doft av kåda, som 

 vilseleder märgborrarna. Även på dessa lokaler koncentreras alltså märg- 

 borrarnas kronangrepp, oavsett om de där finna yngelmöjligheter eller ej. 



Den lokala naturen av märgborrarnas näringsgnag, om möj- 

 lighet att föröva densamma i närheten av yngelplatsen finnes, 

 kan i praktiken utnyttjas på så sätt, att man vid gallringar 

 släpar ut de utgallrade träden till kanten av bestånden och 



