UNDERSÖKNINC.AR ÖVER DEN STÖRRE MÄRGBORREN 61 



sidan. Av denna anledning finner man på en liggande stam av dessa 

 dimensioner i regel ett par modergångar, som ligga rätt nära varandra 

 på översidan (fig. 26); det är tydligt, att ur dessa endast ett fåtal lar- 

 ver kan utvecklas, jämfört med vad som skulle bli fallet, om gängsyste- 

 men lågo mindre tätt. 



Ett närmare studium av figuren, vari efter naturen äro avbildade i 

 plan projektion två modergångar med sina larvgångar, funna på en tall- 

 stam mätande 3,5 cm i diameter, visar, att de larver, som utveck- 

 lats ur de tätt intill varandra liggande delarna av modergångarna, kor- 

 sat varandras väg så tätt, att inga gångar kunna urskiljas; från detta 

 parti utgå inga längre gångar, varför det är antagligt, att larverna 

 dött en för tidig död. De övriga gångarna, som nått en mera bety- 

 dande längd, äro till största delen intrasslade i varandra i en enda 

 härva och många korsa varandra upprepade gånger. Endast två av 

 dem sluta med puppkamrar, i alla övriga ha larverna dött, innan de 

 hunnit förpuppa sig. 



Dessa gångsystem avvika högst betydligt från dem, som man påträffar 

 på grövre stammar, där trängseln ej varit stor, utan larvgångarna löpa 

 ut åt alla sidor utan att korsa varandra. 



Även på grövre fångstträd har man emellertid funnit, att när de bli 

 överbefolkade gångsystemen bilda figurer liknande trassliga härvor, och 

 NiJSSLIN (IV, s. 244) antager att till följd därav blott ett fåtal märg- 

 borrar komma till utveckling. 



En analys av larvgångarnas längd visar, att denna ej når upp till den 

 normala, men då de i allmänhet korsa varandra i olika riktningar och 

 ofta sammansmälta, är det ej möjligt att ange några exakta mätt pä 

 deras längd. 



Den trängsel, som råder mellan larverna, måste spela en betydande 

 roll vid den höga dödligheten, därigenom att det ändamål, som man 

 anser barkborrarnas regelbundna gångsystem tjäna — att minska kon- 

 kurrensen om utrymmet mellan larverna — ej uppfylles. Men det är 

 också antagligt, att uttorkningen i de smalare stammarna sker så hastigt, 

 att mänga larver därigenom dödas. 



Som en sammanfattning av ovanstående kan sägas, att vid 

 gallringar träd med en nedre diameter understigande 3,5 

 cm kunna kvarlämnas i skogen utan risk att den större märg- 

 borren till följd därav kommer att tilltaga i antal. Man kan 

 till och med säga, att dylika dimensioner böra kvarlämnas i 

 skogen; de tjäna nämligen som ypperliga märgborrefällor, all- 

 denstund djuren yngla i dem, men endast en ytterst ringa 

 bråkdel av avkomman utvecklas. Stammar av grövre dimen- 



