62 IVAR TRÄGÅRD H 



sioner däremot fä ej kvarlämnas i beståndet, för så vitt ej 

 gallringen sker pä en lämplig tidpunkt: 



b. AvDerkningstidens och exponeringens inverkan på trädens lämpligJiet 



som yiigelträd. 



Att avverkningstiden inverkar på barkborrarnas angrepp på de fällda 

 stammarna, har redan tidigare varit bekant för det praktiska skogsbru- 

 kets representanter. Ernst ANDERSSON (s. 693) framhåller sålunda, att 

 »de i skogen pä våren eventuellt kvarvarande topparna av höstfälld och 

 bortkörd skog äro också så torra, att de icke kunna locka dessa in- 

 sekter (märgborrarna) till äggläggning, medan däremot toppar av vinter- 

 fälld tall äro synnerligen begärliga.» Han föreslår, att tall borde fällas 

 efter den tid, då märgborren slutat borra i tallbarken, vilken tidpunkt 

 han emellertid sätter så sent som till slutet av juli eller början av 

 augusti. 



Redan de erfarenheter, som gjordes under sommaren 1916 vid de 

 mera rekognoscerande undersökningarna över märgborrarna, pekade tyd- 

 ligt på att avverkningstiden spelade en stor roll. För att närmare ut- 

 reda denna fråga anordnades under de följande åren flera försök, av 

 vilka dock några på grund av svårigheten att personligen övervaka deras 

 utförande ej gjordes så, att de kunde användas. 



Dessa försök utgå från följande teoretiska förutsättningar. Man 

 vet, att de olika barkborrarterna avvika från varandra i fråga om valet 

 av yngelträd. Somliga angripa fullt friska träd, andra utvälja undertryckta 

 eller genom snöbrott skadade träd och andra slutligen föredraga döda 

 träd. Egendomligt nog, i betraktande av sakens stora praktiska be- 

 tydelse, har man emellertid ej sökt att genom mera detaljerade för- 

 sök närmare utröna barkborrarnas vanor i dessa avseenden. De ex- 

 periment, som gjorts bl. a. av Sedlaczek (I, II), i Österrike, ha när- 

 mast avsett att utfinna den lämpligaste metoden att framställa fångst- 

 träd. 



Vid de försök, som nu skola skildras, fälldes stammar av tall med 

 såväl tjock som tunn bark, kvistades samt lades i en enkel rad bredvid 

 varandra, dels exponerat, dels inne i beståndet. I allmänhet skedde 

 huggningarna en gång i månaden, men undantag gjordes för månaderna 

 januari — mars, emedan av WesslÉNS försök framgått, att under denna 

 tid ingen uttorkning äger rum. 



Huggningarna avsågo att vid de olika barkborrarternas svärmning 

 bjuda dem ett rikt urval av olika gamla yngelträd, så att man kunde 

 se, efter vilka j)rinciper de utvalde dessa. Närmaste syftet med under- 



