UNDERSÖKNINGAR ÖVER DEN STÖRRE MÄRGBORREN 63 



sökningen var att utröna, huru länge på hösten man kunde fortsätta med 

 gallringar i tallskog utan att randbarka virket och vilken inverkan ex- 

 poneringen därvid hade på detta. 



Vid den sista revisionen av dessa försök visade det sig emellertid, att 

 åtminstone vissa barkborrarter äro sä utpräglade vid valet av yngelträd, 

 att de uteslutande angripa exponerade stammar, medan andra lika ex- 

 klusivt endast lägga ägg på stammar liggande inne i ett bestånd. Kon- 

 sekvensen härav är, att man i framtiden beträffande vissa arter för att 

 utesluta felkällor måste ordna flera serier, så att i exponerat läge och 

 likaså i beskuggat läge före svärmningen läggas stammar från olika 

 månader, som efter huggningen legat dels beskuggade, dels expo- 

 nerade. Ty frånvaron av exempelvis den trubbtandade barkborren på 

 de stammar, som legat beskuggade, eller frånvaron av den bruna 

 granbastborren på exponerade stammar behöver ej tydas som ett 

 bevis på, att dessa stammar genom sin beskaffenhet voro olämpliga 

 som yngelträd, utan kan mycket väl bero uteslutande på uppläggnings- 

 platsen. 



Av försöken framgår tydligt, att de fällda träden så småningom för- 

 lora förmågan att locka märgborrarna till sig. De träd, som fällas un- 

 der sommaren och hösten, bli därför ej följande vår äggbelagda av märg- 

 borrarna. Att det härvid ej är fråga om inverkan av en ren uttorknings- 

 process, framgår redan därav, att samma träd, som ratas av märgbor- 

 rarna, angripas av andra barkborrarter. Sannolikt förhåller det sig så, 

 att de olika barkborrarterna under trycket av konkurrensen om föda 

 och utrymme tillpassats ej blott till olika delar av träden utan även till 

 olika hälsotillstånd hos dem. Barkborrarna delas, som bekant, ur denna 

 senare synpunkt i primära och sekundära arter, en indelning vilken, som 

 vi i det följande skola se, ej är tillräcklig, enär ännu en kategori utan 

 svårighet kan urskiljas. 



Jämsides med denna specialisering av barkborrarna har otvivelaktigt 

 även en specialisering av deras in.stinkter, i främsta rummet av deras 

 luktsinne, ägt rum. Ty det är luktsinnet, som vägleder djuren vid deras 

 sökande efter lämpliga yngelträd, och de senare årens undersökningar 

 (jfr TräGÅRDH I) ha visat, att detta tillgår så, att deras luktsinne specia- 

 liserats till att reagera positivt endast för vissa bestämda intryck, i detta fall 

 den lukt, som sprides av vissa organiska föreningar i de träd, vilka äro 

 lämpliga för avkomman. Det är följaktligen frånvaron eller förekomsten 

 av dessa organiska ämnen, vilkas beskaffenhet hos barrträden man 

 dock ej närmare känner, som avgör vilken art, som kommer att an- 

 gripa dem. 



Tabellen n:r IX visar, huru avverkningstiden på ovan nämnda sätt 



