72 IVAR ^J1>IA(}AR1")H 



antal fröträd kvarlämnats (fig. 17) vilkas kronor ej skadats av branden 

 men vilkas stammar nedtill ej sällan hade den yttre delen av barken 

 svartbränd. Av 40 dylika frötallar som undersöktes visade 82,5 % ej 

 några stamangrepp av märgborrar eller andra barkborrar; men 6 % av 

 dessa träd hade gulgrön krona och skulle säkerligen nästa år bli angripna. 

 På tre träd eller 7,5 % funnos korta övergivna försöksgångar av märg- 

 borrar. Endast ett träd var dött, men dess död hade ej förorsakats av 

 barkborrar utan av någon långhorning, sannolikt tallbocken eller timmer- 

 mannen. I tre träd, vilkas krona var gulgrön, höll den i 2-tandade bark- 

 borren på att borra sig in. 



En annan undersökning ett stycke därifrån gav till resultat, att av 

 12 frötallar 8 st. voro alldeles friska, i 2 höll den 1 2-tandade barkborren 

 på att anlägga parningskammare, ett visade talrika flyghål av den större 

 märgborren och i ett höll densamma pä att utvecklas. 



Om sålunda i detta fall märgborrarna ej tycktes spela någon fram- 

 trädande roll genom stamangrepp, vilket delvis berodde på att tallarna 

 hade för tjock bark, sä voro frötallarnas kronor i stället i hög grad ut- 

 tunnade genom deras kronangrepp, och som i översikten för igi6 om- 

 nämndes kunde man räkna över 550 nedfallna skott av i:sta och 2:dra 

 ordningen under dem, vilket med de små högt ansatta kronor, som frö- 

 tallarna hade, måste innebära en högst betydlig nedsättning av barr- 

 massan. Framhållas bör emellertid, att de träd, som nu stodo tynande 

 ej voro svårare stympade av märgborrarna än de som hade gröna 

 kronor, varför man ej är berättigad att skriva deras tillstånd på märg- 

 borrarnas konto, utan de hade sannolikt skadats vid skogsbranden. En- 

 ligt vad jägmästare G. Ramstedt sedermera benäget meddelat mig 

 måste många av fröträden sedermera avverkas men efter ovanstående 

 data att döma är det sannolikt, att om deras död förorsakats av in- 

 sekter, så är det den 1 2-tandade barkborren, som varit den mest verk- 

 samma, möjligen i förening med tallbocken och timmermannen, vilken 

 senare var mycket allmänt förekommande. 



I kanten av brandfältet funnos små holmar med yngre skog, som ej 

 ännu hunnit att avverkas. Av den undersökning som verkställdes, fram- 

 går, att stammar med en brösthöjdsdiameter av 8 cm och därunder ej 

 angripits av märgborrarna, varemot dessa jämte barrträdslöparen, Anthaxia 

 quadripjinctata och enstaka bleka bastborrar angripit alla träd av grövre 

 dimensioner. Likaledes bli naturligtvis i kanten av brandfältet stående 

 skadade tallar yngelträd. 



En undersökning av det till brandfältet gränsande beståndet lämnade 

 påtagliga bevis för att märgborrarna året efter branden och fortfarande 

 voro ofantligt talrika. Överallt var marken betäckt av nedfallna skott 



