106 O. TAMM [2] 



och H. Johansson. I Värmland har jag pä det älskvärdaste sätt un- 

 derstötts av skogschefen C. F. LÖWENHIELM, som något satt mig in i 

 skogsskötseln pä hyperitmarkerna och meddelat värdefulla upplysningar. 

 Berggrunden har vid de utförda undersökningarna iakttagits i fält, var- 

 jämte befintligt geologiskt kartmaterial använts. Moränernas stenmaterial 

 har granskats och därjämte i ett antal fall har genom stenräkning de 

 ungefärliga proportionerna mellan olika bergarter utrönts. Härvid har 

 varje sten sönderslagits med hammare för erhållande av friskt brott. 

 Skogsmarkens beskaffenhet har bedömts på följande sätt: 

 /. De lösa jordlagrens (de s. k. moderavlagringarna till jordmånerna) 

 allmänna natur av morän, rullstensgrus o. s. v. har bestämts samt deras 

 ungefärliga mäktighet, mekaniska beskaffenhet o, s. v. i den mån som 

 det varit möjligt. 



2. Jordmånens och humustäckets beskaffenhet har utrönts genom nog- 

 grann undersökning av ett flertal markprofiler. 



3. Markvegetationen har undersökts genom ståndortsanteckning, var- 

 jämte så vitt möjligt gjorts observationer utom i skogsbestånden i luckor 

 och på hyggen. 



4. Själva skogsbeståndet har undersökts. Härvid har först och främst 

 observerats fördelningen av olika trädslag, skogens växtlighetsgrad (all- 

 männa iakttagelser på skottbildning, bark, trädens höjd och diameter, 

 årsringar på stubbar o. s. v., dock inga detaljerade tillväxtundersöknin- 

 gar), samt eventuell självföiyngring i luckor, plantor på marken m. m. 



De jordmånstyper, som speciellt ägt betydelse vid mina undersöknin- 

 gar äro brunjord och podsol (eller bättre skogspodsol), bägge en gång be- 

 skrivna av P. E. Muller (1887) fastän under andra namn, samt av Hes- 

 SELMAN, (1917 a). En brunjordsprofil kan i korta drag kännetecknas på 

 följande sätt (se även pl. i): 



Marken täckes av ett mer eller mindre tydligt förnalager, t. ex. av- 

 fallna löv, barr- och mossrester. Delta lager kan vara från V2 till 5 — 6 

 cm mäktigt. Härunder kommer mull, i vanliga fall från 2 till 10 cm, 

 stundom betydligt mer. Mullen består av humusbeståndsdelar, intimt 

 blandade med mineraljord. Den har en s. k. klumpstruktur, varigenom 

 den blir lucker, och bildar därför ett löst lager ovan profilens nästa 

 skikt, den egentliga brunjorden. Denna består av övervägande mineral- 

 jord, dock uppblandad med något utflockade humusämnen ävensom järn- 

 föreningar m. m. Härigenom får lagret en mörk, smutsigt rostbrun färg. 

 Det är ganska mäktigt och äger upptill, vid gränsen mot mullen en mer 

 eller mindre utpräglad klumpstruktur. Mot djupet försvinna brunjords- 

 lagrets typiska egenskaper småningom. Vid 80 — 100 cm:s djup plägar 

 man finna oförändrad moderavlagring, t. ex. morän. 



