108 O. TAMM [4] 



Allmänna synpunkter på berggrundens inverkan på jord- 

 månen och skogen. 



Berggrunden inverkar på jordmånen i skogen dels genom sin fysiska 

 och kemiska beskaffenhet och dels genom sitt inflytande på topografien. 

 Härvid kommer i betraktande, att en sluttande topografi i hög grad äger 

 förmåga att förstärka inverkan av lösliga vittringsprodukter, som alstras 

 av bergartsmaterialet. Dessa strömma nämligen i sluttningarna med 

 grundvattnet (se Hesselman, 19 i 7 a) och få tillfälle att göra verkan på 

 större arealer än eljest. Redan ett rörligt, på syre rikt grundvatten 

 är som HESSELMAN (1. c, s. 404) framhållit en viktig och gynnsam faktor 

 för jordmånsbildningen. Ett mycket intimt samspel råder sålunda mellan 

 bergartsmaterialets och topografiens inverkan pä jordmånen och skogen. 

 Detta skall i det följande belysas med ett flertal exempel. 



På själva jordmånsbildningen inverka bergarterna dels i form av fasta 

 hällar, dels som beståndsdelar i de lösa jordlagren. Den fasta berg- 

 grundens inverkan blir stor, när de lösa jordlagren äro tunna och vid 

 sluttande topografi. Där denna är plan eller svagt sluttande och jord- 

 lagren över två meter mäktiga kan man förutsätta, att den fasta hällen 

 ej utövar annan inverkan på jordmånen än genom sin större eller mindre 

 förmåga att avleda grundvatten. Överhuvud taget kan man nog räkna 

 med att berggrunden i vårt lands urbergstrakter i vattenavledningshän- 

 seende förhåller sig ganska likformigt ogenomsläpplig, men samtidigt 

 befordrar dess nästan alltid småkuperade yta en avrinning ovan hällen, 

 som däremot stundom kan vara mycket försvårad å vissa kalkstenar till- 

 hörande silurformationen. 



Bortsett från topografien och dräneringsförhållandena beror en berg- 

 arts inflytande på jordmånsbildningen i första hand på dess förmåga av 

 kemisk vittring. Denna process understödes emellertid i hög grad av 

 den mekaniska vittringen, som bidrager att finfördela materialet och på 

 så sätt förbereda detsamma för den kemiska vittringen. I fråga om 

 denna gäller det då, att just de lösliga ämnen måste produceras, varav 

 behov förefinnes. I hela vårt land kan man säga att av alla de mine- 

 raliska ämnen, som våra skogssamhällen behöva, kalken är det viktigaste. 

 Det är nämligen påtagligt, att tillgångarna av lösligt magnesium äro 

 fullt tillfredsställande, likaså troligen av kali och möjligen även fos- 

 forsyra. Man har åtminstone ej kunnat konstatera något otillfredsställt 

 behov av dessa ämnen, medan däremot stora skogsarealer lida av en 

 frainträdande kalkbrist (jfr TiBERG, igo6). Genom sitt inflytande på 

 mikroorganismerna synes kalken även vara av stor betydelse för skogs- 

 trädens kväveproblem. På grund av dessa .skäl är det därför med hän- 



