[9] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 113 



Fig. I. Karta över Sverige (utom dess nordligaste del) utvisande 

 berggrundens egenskaper ur skoglig synpunkt. 



I huvdsak cfier »Geologisk översiktskarta över Sveriges berggrund», Sveriges Geol. 



undersökning, 1910. 



Karte iiber die festen Gesteine Schwedens. i. Quarzit, Porfyr, I.eptit, (Schwache 

 Kalkvvirkung), 2. Granit, Gneiss etc. (normale Kalkwirkung), 3. Diorit, Gabbro, Hyperit, 

 Diabas, Basalt (ziemlich starke Kalkwirkung), 4. Sedimentgesteine mit Kalkstein (starke 

 Kalkwirkung). 



Anmärkning till fig. i. 



I översta Norrland framträder berggrundens inflytande på marken och 

 skogen mindre utom i silurtrakterna. Detta beror på klimatet, som på nästan 

 all mark framkallar råhumusbildning och podsolering. De långsamt växande 

 skogarnas tillstånd beror merendels av sekundära orsaker, såsom på när mar- 

 ken övergåtts av brand o. d. Berggrunden är ej heller så väl känd som 

 längre söderut. Av dessa skäl har Sveriges nordligaste del utelämnats. 



Av bergarter med svagaste kalkverkan ha endast relativt stora områden in- 

 lagts. Sålunda har ej medtagits den kambriska sandstenen vid Kalmar sund, 

 Gävlesandstenen, Dalslands kvartsiter och Almesåkraformationens sandstenar 

 (Småland), samt ett stort antal spridda mindre porfyr- och leptitstråk inom 

 stora delar av landet. Av bergarter med högre än normal kalkverkan har 

 i allmänhet inlagts förekomster av tillräcklig storlek för att kunna urskiljas i 

 den använda skalan. 



Av kalkstenar som ej medtagits märkas först och främst den siluriska 

 kalkstenen på ett par holmar utanför Gävle, som utgör randen på det stora 

 området med siluriska bergarter i södra delen av Bottenhavet. Vidare är att 

 nämna de speciellt i Södermanland, norra Uppland, Västmanland, Nerike, 

 östra Värmland och södra Dalarna förekommande urkalkstenarna. Detsamma 

 gäller alunskiffern i Halle- och Hunneberg och delar av Visingsösedimenten i 

 Vätterområdet. Genom ett förbiseende vid kartans uppritning ha silurlagren 

 vid Kallsjön i Jämtland utelämnats. 



Bland kalkförande sedimentbergarter ha upptagits först och främst den kam- 

 brisk-siluriska formationen, varvid den kambriska sandstenen medtagits, där 

 den förekommer tillsammans med kalksten och alunskiffer. Därtill komma 

 Skånes mesozoiska sedimentbergarter, Dalslands merendels kalkförande ler- 

 skififrar, visingsösedimenten (kalkhaltiga skiffrar och något sandsten) samt he- 

 dekalk i Härjedalen. 



Av utom kalkområdena belägna trakter, som på grund av istransport 

 innehålla kalksten i moränerna, äro speciellt följande värda omnämnande: 

 delar av norra Skåne, Östergötland söder om silurområdet ungefär till små- 

 landsgränsen och sjön Sömmen, Västergötland söder om det största silurom- 

 rådet ungefär till sydänden på sjön Åsunden, södra och sydöstra Nerike, 

 nordöstra Uppland, trakten omkring Siljan samt åtskilliga delar av Jämt- 

 land, öster och väster om silurområdet. 



Av grönstenar ha endast de största kunnat anges på kartan. Bland grön- 

 stenarna har, ehuru oegentligt, upptagits den kalkförande nefelinsyeniten pä 

 Alnön utanför Sundsvall. Den största grönstensbädden är den finkorniga 

 öjediabasen, som i övre Dalarnas sandstensområde bildar den oregelbundna, 

 slingrande figuren. De mindre grönstensförekomsterna därstädes bestå av 

 grovkornigare åsby- och särnadiabas. 



