114 O. TAMM [10] 



tillskriva porfyrens inflytande. Porfyr- och leptitomräden förekomma 

 vidare i östra Småland och Bergslagen (se kartan fig. i). I Bergslagen 

 är det huvudsakligen leptiter; de äro här den malmförande formationen. 

 De bilda emellertid i regel relativt smala stråk, omväxlande med gnejs 

 och granit och här och där med inlagringar av urkalk. Även förekomma 

 en hel del grönstenar. På grund av allt detta visa sig moränerna i 

 Bergslagen nästan alltid bestå av blandat material av granit, gnejs, nå- 

 got diorit och leptit, varför den senares egenskaper ej komma att göra 

 sig så starkt gällande. Bergslagens leptiter äro i allmänhet mera me- 

 kaniskt lättviltrande än andra, men pläga vara ytterligt kalkfattiga. P2n- 

 staka mindre områden finnas också, där skogsmarken på grund av rike- 

 dom på leptitmaterial är svagare producerande än normalt. Särskilt 

 synas trädens höjd bli låg. Jämförande tillväxtundersökningar skulle 

 nog framvisa fenomenet klart. Dylika trakter träffas i de södra delarna av 

 leptitstråken (se t. ex. TÖRNEBOIIMS berggrundskarta över mellersta Sve- 

 riges Bergslag) d. v. s. där moränerna äro rikast på leptitmaterial. I sin 

 helhet karaktäriseras dock Bergslagen av medelgoda skogsjordmåner, 

 vilka visserligen framvisa en stark podsolering, men vilkas råhumusskikt 

 dock är av gynnsam beskaffenhet. Markerna äro därför som så ofta i 

 mellersta Sverige lättföryngrade. 



I Småland finnas mera rena porfyr- och leptitstråk än i Bergs- 

 lagen. Deras inverkan på skogsförhållandena är också i många fall 

 klarare. Särskilt gäller detta den södra delen av Smålands största lep- 

 titområde, trakten omkring Kosta-Målerås. Moränerna här bestå av c:a 

 90 % leptit. Man finner även en mycket mager tallskogstyp rådande i 

 trakten; ett exempel på en sådan visar fig. 2. Oftast utgöres markvege- 

 tationen av ljung, blåbärs- och lingonris, mossor och lavar. Marken är 

 ganska starkt podsolerad. Lövängar och hagmarker äro sällsynta. (Se 

 vidare sid. 156.) 



3. Graniter och gnejser. Dessa bergarter, som övervägande bestå 

 av kvarts, kali- och natronrika fältspater, glimmer och hornblende, bilda 

 den största delen av vårt lands skogsareal. Såväl graniter som gnejser 

 framvisa ganska stora variationer i både kemisk sammansättning och 

 struktur. Kalkhalten varierar i allmänhet mellan i och 4 procent. Den 

 är till största delen bunden i relativt kalkfattiga fältspater men till ringa 

 del även i den lättvittrande apatiten och i hornblende. Då graniterna 

 och gnejserna intaga så stora arealer som. de göra, bli de lösa jordlag- 

 ren, främst morän, rullstensgrus och sand, inom vida områden i huvudsak upp- 

 byggda av material från dem. Detta visar sig ofta vid kemisk analys av 

 sådana jordarter, som pläga ungefärligen ha en granits sammansättning. 



Graniter och gnejser bilda vårt lands medelgoda skogsjordmåner. 



