[15] OM BERGGRUNDENS INV5:RKAN FA SKOGSMARKEN 119 



en annan i övre Dalarna betydligt mer än åsbydiabasen utbredd grönsten 

 med finkornig struktur. Åsbydiabasen kan tydligen i sluttningar i dessa 

 klimatiskt karga trakter framkalla brunjordsmark; på mera plana diabas- 

 marker har jag funnit podsoltypen rådande, dock med en vegetation av 

 örtblandad granskog. Mycket små diabasförekomster synas pä plan 

 mark blott förmå något förbättra den rådande svagväxande tallskogs- 

 typen. — Rörströmsgabbron synes flerstädes kunna framkalla goda gran- 

 marker av en typ, erinrande om hyperitmarkerna i nordligaste Värmland 

 och diabasmarkerna i norra Dalarna. 



Övriga grönstenar kunna förutsättas inverka på skogen starkare i den 

 mån de såväl i avseende på struktur som kemiska egenskaper likna 

 hyperit och åsbydiabas, mindre i den mån de avlägsna sig från dessa. 

 Sålunda fann HÅRD AF Sp:gerstad (1920) att de grönstenar i Värnamo- 

 trakten, som tillhöra det här framgående småländska hyperitstråket, in- 

 verka starkare på vegetationen än vissa andra. Dock voro dessa hype- 

 riter liksom ofta är fallet i Småland ganska dioritiska och förskififrade, 

 således något avvikande från de värmländska typiska hyperiterna, vilkas 

 huvudmassa plägar vara massformig. 



Då grönstenarna till största delen äro spridda i den övriga berggrun- 

 den, så göra de helt säkert en viss, men ej i ögonen fallande gynnsam 

 verkan i vår skogsmark, som tack vare dem innehåller spridda kalkmi- 

 neral av mera lättlöslig beskaffenhet än granitens och gnejsens. Det rör 

 sig härvid ej om så alldeles omärkliga mängder. I Växiötrakten, som 

 ligger tre mil S om större grönstensmassiv, fann jag konstant i moränerna 

 6 — 12 % diorit och diabas bland de undersökta stenarna (se sid. 154), 

 och en mineralogisk undersökning av en moräns finare beståndsdelar in- 

 till kornstorleken 0,5 mm visade, att även bland dessa en ungefär lika 

 hög procent utgjordes av grönstensmaterial. Dessa grönstenskvantiteter 

 äro ur geologisk synpunkt förvånande höga och måste antas utöva ett 

 visst inflytande på vegetationen, vilket dock försvagas av den i allmän- 

 het plana topografien. 



5. Lerskiffrar och närstående bergarter. Lerskiffrar kunna vara 

 mer eller mindre rika på eller fria från kalciumkarbonat och i följd därav 

 utöva en högre eller lägre kalkverkan. Om de äro alldeles fria från kar- 

 bonat så innehålla de dock alltid åtminstone något silikatiskt bunden 

 kalk, som på grund av materialets mekaniskt lättvittrande beskaffenhet 

 samtidigt som det är mycket finkornigt, kan göra sig relativt gällande. 

 Dessutom förlänar skiflermaterialet de lösa jordlagren en hög lerhalt och 

 ökar därmed deras absorptionsförmåga. Av dessa skäl synas även kar- 

 bonatfria lerskiffrar stundom liksom av karbonatfria bergarter bildade 

 leror kunna ge marken en viss bördighet, som gör den lämplig för gran. 



