120 O. TAMM [16] 



Stundom blir emellertid den leriga marken svårdränerad, vilket naturligt- 

 vis särskilt gör sig gällande vid plan topografi. Där lerskififrarna äro 

 rika på kalciumkarbonat, bilda de mycket kraftiga och drivande jord- 

 måner. Så är i allmänhet fallet med de kambrisk siluriska alunskififrarna, 

 som innehålla inlagringar av en kalkart (orstenskalk). 



Lerskififrar eller närstående lerglimmerskififrar bilda mindre förekomster 

 i flera delar av vårt land såsom i Dalsland, invid Vättern, Nässjötrakten i 

 Småland, Grythytteområdet i Västmanland, Lostrakten i Hälsingland 

 samt den om Skellefteå liggande delen av Västerbotten. Stora områden 

 inom den västligaste zonen i fjällkedjan intagas också av lerglimmerskifif- 

 rar och andra lösa skiffrar, vilka här mångenstädes, särskilt i fjällslutt- 

 ningar, visa sitt gynnsamma inflytande på jordmånen och vegetationen. 

 Detta är dock i dessa klimatiskt karga trakter ej av större skoglig be- 

 tydelse, enär de till stor del falla utom barrskogsområdet. 



Alunskiffrar jämte andra siluriska lerskiffrar av normal typ (ej påver- 

 kade av bergskedjebildning) finnas inom våra områden med kambrisk- 

 siluriska bildningar, företrädesvis i Skåne, Väster- och Östergötland, 

 Närke samt i det Jämtländska silurområdet jämte dess utlöpare öster om 

 fjällkedjan i Lappland. Den lättvittrande och sprickiga alunskifi'ern bildar 

 ofta ett ur dräneringssynpunkt gynnsamt underlag för jordmånen, som 

 dels på grund av skifferns egen måttliga kalkhalt, dels på grund av kalk- 

 inblandning i de lösa jordlagren blir mycket bördig. Speciellt blir detta 

 fallet, då alunskififern såsom ofta går i dagen i sluttningar. Det upp- 

 står då även en kalktillförsel med det uppifrån kommande grundvattnet, 

 helst om sluttningens övre delar utgöras av kalksten, såsom ej sällan är 

 förhållandet. Under sådana betingelser uppstå de mest drivande och 

 gynnsamma jordmåner. I södra Sverige kan man på sådana finna yppiga 

 lövskogar av ek, ask, alm, bok o. s. v., i norra Sverige starkt örtrika 

 granskogar. Marken är i bägge fallen en brunjord med mäktig, lucker 

 och fet mull, påminnande om den bästa trädgårdsjord. Exempel pä 

 dylika bestånd är den berömda Munkängen vid Kinnekulle, Borga hage 

 invid Borgholm samt en stor del av centrala Jämtlands vackraste och 

 mest produktiva granbestånd. 



För tallen bli de kalkhaltiga skififerjordmånerna i regel för kraftiga; 

 den förmår ej fullt utnyttja markens näringsrikedom och erhåller en vid- 

 grenig krona och dålig stamform. 



6. Kalkstenar, märgelskiffrar och kalksandstenar. Av dessa äga 

 egentligen kalkstenarna i vårt land större skoglig betydelse, de övriga 

 förekomma huvudsakligen i Skåne och på Gottland. Kalkstenarna jämte 

 de andra nämnda bergarterna utöva naturligtvis den höggradigaste kalk- 

 verkan av alla. De bestå till större del av kalciumkarbonat (kolsyrad 



